П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/13989/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Крапівницька Н.Л.
Суддя-доповідач - Слободонюк М.В. 
11 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Канигіної Т.С.  Кузьмишина В.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В : 
ОСОБА_1 звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26 березня 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 025750012260 від 04.07.2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 періоди навчання з 01.09.1982 по 17.06.1987 включно та роботи з 28.08.1989 по 25.05.1990 включно, а також нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день призначення пенсії, відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191.
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Апелянт зазначає, що позивач не набула необхідного спеціального стажу роботи, який дає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки подані нею документи не підтверджують належним чином спірні періоди навчання та роботи, а наявні в них розбіжності в написанні імені не дають можливості ідентифікувати особу.
Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно втрутився у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду України щодо оцінки поданих документів та прийняття рішення про призначення відповідної виплати, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
У своєму відзиві позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 27.06.2025 ОСОБА_1 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою щодо призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Після опрацювання системою поданої заяви, за принципом екстериторіальності, органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 04.07.2025 № 025750012260 позивачу відмовлено в призначенні позивачу відповідної допомоги, оскільки спеціальний стаж позивача становить 26 років 07 місяців 27 днів. Наданий пакет документів не надає визначення на право 10 пенсій (в архівній довідці про навчання 01.09.1982-17.06.1987 від 20.06.2025 № 572-А, архівна довідка про стаж 28.08.1989- 25.05.1990 від 09.05.2024 № 07-04/409, свідоцтво про шлюб (помилка в імені - Таїсія (Таисия російською) не відповідають даним паспорту - ОСОБА_2 ).
Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у призначенні позивачу грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправною, оскільки незарахування до спеціального стажу періодів навчання з 01.09.1982 по 17.06.1987 та роботи з 28.08.1989 по 25.05.1990 ґрунтувалося виключно на формальних розбіжностях у написанні імені позивача в окремих документах, які не спростовують належності цих документів саме позивачу.
Суд дійшов висновку, що спірні періоди належним чином підтверджені наявними у справі доказами та підлягають зарахуванню до спеціального стажу, а відтак позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог, суд апеляційної інстанції здійснює перевірку законності та обґрунтованості цього рішення виключно в межах оскарженої частини та доводів апеляційної скарги.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058), який набрав чинності 01.01.2004.
Згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1191 від 23.11.2011 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, яким визначаються умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону 1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.
Пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Відповідно до пункту 6 вказаного Порядку для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону № 1058-ІV станом на день її призначення.
Згідно з пунктом 7 Порядку № 1191 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Крім того, відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18.06.2021 у справі № 328/1620/17, умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-ІV. Слід зазначити й про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.
Отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем, як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, фактичною підставою для відмови у виплаті позивачці грошової допомоги, встановленої пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, слугувало те, що до її стажу, який дає право на призначення грошової допомоги не підтверджено право на нарахування вищевказаної грошової допомоги, оскільки у архівній довідці від 20.06.2025 № 572-А про навчання з 01.09.1982 по 17.06.1987, архівній довідці від 09.05.2024 №07-04/409 про стаж з 28.08.1989 по 25.05.1990, свідоцтві про шлюб, ім`я особи відносно якої видані дані документи зазначено « ОСОБА_2 » (російської мовою « ОСОБА_3 ») в той час як ім`я позивача згідно паспорту громадянина України НОМЕР_1 , виданого Хмільницьким МВ УМВС України у Вінницькій області 25.06.1997 - Таїса.
У відповідності до п. 7 Порядку № 1191 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу у загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах на посадах викладачів, заступників директорів з навчальної роботи, а також у вищих навчальних закладах І-ІІ рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах на таких посадах: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Тобто, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах, фактом виходу на пенсію саме з цих посад у закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотриманням такою особою будь-якого іншого виду пенсії до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно Переліку закладів та установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, в загально освітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах передбачені посади: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі- дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної, навчально-виробничої частини або з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, соціальні педагоги, практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інші форми гурткової роботи. закладах: директори (завідуючі), Окрім того, в дошкільних навчальних всіх типів вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи.
Як встановлено статтею 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637).
Пунктами 1, 2 Порядку № 637 визначено основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 17 Порядку № 637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку № 637).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
З 01.09.1982 по 17.06.1987 вказаний стаж підтверджується довідкою № 573-А від 20.06.2025 та Дипломом ПВ № 717170, де позивач навчалась на денному навчанні географічного факультету.
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до п."д" ч. 3 ст.56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
На час навчання позивача порядок визначення трудового стажу, який давав право на пенсію за віком регулювався постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590 "Про затвердження положення про порядок призначення та виплати державних пенсій" (далі - Порядок № 590).
Підпунктом "і” пункту 109 Порядку № 590 визначено, що крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т.д.), партійних школах, совпартшколах, школах профрухів, на робфаках, перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі.
Такими чином, період навчання в середньому спеціальному закладі та інтернатурі входить до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги.
Згідно п. «д» ч. 3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Період роботи з 28.08.1989 по 25.05.1990 на посаді вчителя географії Лазівської НСШ підтверджується трудовою книжки НОМЕР_2 під записом за № 4. Вказаний період роботи підтверджується довідкою про заробітну плату № 07-04/355 від 13.06.2025.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не врахувало до спеціального стажу позивача зазначені періоди з тих підстав, що в архівній довідці від 20.06.2025 №572-А про навчання з 01.09.1982 по 17.06.1987, архівній довідці від 09.05.2024 № 07-04/409 про стаж з 28.08.1989 по 25.05.1990, а також у свідоцтві про шлюб ім`я особи, щодо якої видані ці документи, зазначено « ОСОБА_2 » українською мовою та « ОСОБА_3 » російською мовою, тоді як згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Хмільницьким МВ УМВС України у Вінницькій області 25.06.1997, ім`я позивача зазначено як « ОСОБА_2 » українською мовою та « ОСОБА_3 » російською мовою.
Разом з тим, колегія суддів вважає такі доводи апелянта необґрунтованими, оскільки наявні у матеріалах справи документи у своїй сукупності дають можливість ідентифікувати особу позивача та підтверджують належність їй спірних періодів навчання і роботи.
Так, у матеріалах справи наявна копія диплома серії НОМЕР_3 , виданого 17.06.1987, який підтверджує завершення навчання ОСОБА_1 . Зазначений документ узгоджується з архівною довідкою № 573-А від 20.06.2025, виданою Львівським національним університетом імені Івана Франка, відповідно до якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зарахована студенткою І курсу географічного факультету денної форми навчання за спеціальністю «географія», а в подальшому, у зв`язку з одруженням, її прізвище було змінено з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ». Цією ж довідкою підтверджено, що ОСОБА_1 завершила навчання на географічному факультеті денної форми навчання та отримала диплом НОМЕР_3 , виданий 17.06.1987.
Крім того, суд першої інстанції правильно врахував зміст трудової книжки серії НОМЕР_2 , заповненої 06.06.1987, у якій первинно ім`я позивача було зазначено російською мовою як « ОСОБА_3 », однак у подальшому виправлено на « ОСОБА_3 » згідно з паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Хмільницьким МРФ УМВС України у Вінницькій області 25.06.1997. На першій сторінці трудової книжки зроблено відповідний запис про зміну імені, що додатково підтверджує зв`язок між документами, у яких ім`я позивача зазначалося по-різному.
Колегія суддів звертає увагу, що сама по собі розбіжність у написанні імені «Таїса» та « ОСОБА_2 », а також відповідних російськомовних варіантів « ОСОБА_3 » та «Таисия», за наявності інших ідентифікуючих даних, не може свідчити про неналежність документів позивачу. Такі розбіжності мають характер формальної неточності та не спростовують факту навчання і роботи позивача у відповідні періоди.
При цьому суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що в період оформлення частини документів діловодство здійснювалося російською мовою, у зв`язку з чим під час перекладу імен, прізвищ та по батькові з російської мови на українську і навпаки могли допускатися неточності у їх написанні. Такі неточності, за відсутності доказів недостовірності документів або їх належності іншій особі, не можуть бути самостійною підставою для позбавлення особи права на зарахування відповідних періодів до стажу.
Аналогічний підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, згідно з якою формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації права на соціальний захист, якщо такі документи у своїй сукупності дають можливість встановити відповідні юридично значимі обставини.
Колегія суддів також враховує, що відповідачами не надано жодних доказів на підтвердження того, що диплом, архівні довідки чи записи у трудовій книжці є недійсними, містять недостовірні відомості або належать іншій особі. Натомість наявні у справі документи містять достатні ідентифікуючі дані, зокрема прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, відомості про зміну прізвища у зв`язку з одруженням, місце навчання, період навчання, місце роботи та відповідні періоди трудової діяльності.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розбіжності у написанні імені позивача є формальними та не можуть нівелювати відомості про її навчання, освіту та трудову діяльність, а також позбавляти її права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням фактично набутого спеціального стажу.
Щодо доводів апелянта про втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду України, колегія суддів зазначає наступне.
Дискреційне повноваження суб`єкта владних повноважень передбачає можливість вибору одного з кількох юридично допустимих варіантів поведінки. Водночас такий вибір можливий лише тоді, коли закон прямо або опосередковано надає суб`єкту владних повноважень право діяти на власний розсуд у межах визначених законом альтернатив.
У спірних правовідносинах умови, за яких особа має право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, визначені законом. У разі встановлення наявності таких умов орган Пенсійного фонду України зобов`язаний прийняти рішення про призначення відповідної допомоги. Отже, у цьому випадку відповідач не наділений свободою вибору між кількома правомірними варіантами поведінки, а повинен діяти виключно у спосіб, передбачений законом.
Оскільки судом встановлено, що спірні періоди навчання з 01.09.1982 по 17.06.1987 та роботи з 28.08.1989 по 25.05.1990 належним чином підтверджені матеріалами справи та підлягають зарахуванню до спеціального стажу позивача, доводи апелянта про втручання суду у дискреційні повноваження є безпідставними.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не підмінив собою орган Пенсійного фонду України, а здійснив перевірку правомірності оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень у межах заявлених позовних вимог та встановлених обставин справи. Встановивши протиправність незарахування спірних періодів до спеціального стажу, суд першої інстанції правомірно обрав ефективний спосіб захисту порушеного права позивача.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.
Щодо редакційної неточності, яка міститься в четвертому абзаці резолютивної частини судового рішення від 26.03.2026, то із системного аналізу мотивувальної та резолютивної частин рішення беззаперечно вбачається, що обов`язок по нарахуванні спірної грошової допомоги покладено на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Вказаний недолік не впливає на зрозумілість змісту судового рішення, правильність вирішення спору та не може бути самостійною підставою для його скасування або зміни.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 		Слободонюк М.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Канигіна Т.С.    Кузьмишин В.М.