Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/11540/25
Номер провадження2/711/529/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого – судді: Казидуб О.Г.
секретаря судового засідання: Шульга А.В.
за участю:
представника позивача-адвоката: Гарбазей Д.О.
відповідача: ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту перебування неповнолітнього на утриманні,-
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Гарбазей Дмитро Олександрович, який діє в інтересах ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , Місце реєстрації: АДРЕСА_1 , Місце тимчасової реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , Місце реєстрації: АДРЕСА_3 , Місце тимчасової реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради (ЄДРПОУ 37853141, 18002, м. Черкаси, вул. Благовісна, 170) про встановлення факту перебування неповнолітнього на утриманні.
Позовна заява мотивована тим, що 04 серпня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Стахановським міським управлінням юстиції у Луганській області, актовий запис № 266.
ІНФОРМАЦІЯ_4 у шлюбі народився син ОСОБА_5 .
07 серпня 2017 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/8642/17 шлюб було розірвано. ОСОБА_5 залишився проживати разом зі своєю матір`ю.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 жовтня 2022 року по справі № 711/2620/22 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 червня 2022 року і продовжувати до досягнення дитиною повноліття.
09 березня 2022 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Черкаським відділом ДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області Центральним МУ МЮ (м. Київ), актовий запис № 19.
ІНФОРМАЦІЯ_6 у шлюбі народилися діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
В зв`язку зі збройною агресією рф проти України їхня сім`я, в тому числі і син дружини від першого шлюбу ОСОБА_5 вимушена була покинути своє місце проживання та переїхати до м. Черкаси, набувши статусу внутрішньо переміщених осіб з місцем тимчасової реєстрації: АДРЕСА_4 .
Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради їхню сім`ю було визнано багатодітною, а їх з дружиною – багатодітними батьками з видачею їм посвідчення багатодітної сім`ї Серії НОМЕР_3 .
Вказує, що для підтвердження права позивача на відстрочку під час мобілізації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» необхідно встановлення факту перебування ОСОБА_5 на утриманні позивача.
В той же час у наведеному додатку № 5 до постанови КМУ від 16.05.2025 № 560 немає такого документу, що підтверджує таке утримання, як посвідчення сім`ї.
Просить суд встановити факт, що неповнолітній ОСОБА_5 перебуває на утриманні ОСОБА_2 .
09 грудня 2025 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.
24 лютого 2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.
24 лютого 2026 року ухвалою суду витребувано від Державної прикордонної служби України інформації.
Адвокат Гарбазей Дмитро Олександрович, який діє в інтересах ОСОБА_2 , в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити. Зазначив, що біологічний батько не виконує свої обов`язки ні добровільно, ні примусово. Він не перебуває на обліку як внутрішньо-переміщена особа. З 2019 року відповідач знаходиться поза межами території України, пенсіє він не отримує. Відповідач взагалі не приймає ніякої участі в утриманні свого сина. Сім`я фактично перебуває на утриманні позивача. Позивач здійснює повне забезпечення сім`ї, в тому числі, і свого пасинка. З поважних причин мати не може утримувати свого сина. 
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на Веб-сайті «Судова влада».
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі. Зазначила, що в свій час відповідач сказав їй, що приймати участь у вихованні дитини не буде.
Представник третьої особи – Служби у справах дітей Черкаської міської ради за дорученням Зубалій Наталія Анатоліївна в судовому засіданні зазначила, що дійсно вбачається факт того, що батько не виконує свої батьківські обов`язки. Взагалі не відомо де знаходиться батько та з яких причин він не приймає участі у вихованні своєї дитини. Батька батьківських прав не позбавляли.
Представник третьої особи – ІНФОРМАЦІЯ_7 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначив, що з відповідачем вони однокласники. Після закінчення школи ОСОБА_9 переїхав проживати в м. Харків, після 2014 року свідок, також, переїхав туди і вони почали спілкуватися. З ОСОБА_10 свідок знайомий з того моменту яук вони почали проживати разом з ОСОБА_9 . Свідок зазначив, що приблизно десь через півтора року після того, як ОСОБА_9 з ОСОБА_11 з`їхались, ОСОБА_12 почав називати ОСОБА_9 батьком. Свідку відомо, що ОСОБА_9 водить ОСОБА_12 на плавання. ОСОБА_13 свідок разом з цією сім`єю проводять час з дітьми разом.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_15 дуже піклується про сина ОСОБА_12 . Він навчав його їздити на велосипеді, водить його на плавання, коли виникає необхідність, він ходить на батьківські збори. Коли ОСОБА_9 захворів, то ОСОБА_9 лежав з ним у лікарні, бо у ОСОБА_11 не було можливості. Всі кошти в школі здає саме ОСОБА_9 . Всі функції батька виконує саме він. По сьогоднішній день дитина сприймає його як батька, а ОСОБА_16 як сина.
Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу. 
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими.. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК).
Відповідно до роз`яснень, наданих у постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам, при розгляді справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, слід мати на увазі, що згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Статтею 315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, серед іншого, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлений факт перебування фізичної особи на утриманні.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Стаханівського міського управління юстиції у Луганській області, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_5 . В графі «батько» вказано – « ОСОБА_3 », в графі «мати» - ОСОБА_4 .
Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 жовтня 2022 року по справі № 711/2620/22 встановлено, що «сторони ( ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) 04.08.2012 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №266.
Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_4 від 15.10.2013.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова 07 серпня 2017 року шлюб зареєстрований між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.».
Вищезазначеним рішенням стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 (аліменти на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.06.2022 і продовжувати до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_5 , виданого Черкаським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 09 березня 2022 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали шлюб. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини – « ОСОБА_17 ».
10 вересня 2025 року заступником начальника Алчевського відділу ДВС в Алчевському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Колганом Романом Валентиновичем відкрито виконавче провадження № 79077613 з виконання виконавчого листа № 711/2620/26 виданого 24.07.2025 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
10 вересня 2025 року заступником начальника Алчевського відділу ДВС в Алчевському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Колганом Романом Валентиновичем у виконавчому провадженні № 79077613 винесено постанову про арешт коштів боржника.
Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Алчевського відділу ДВС в Алчевському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 5920/23.1-31 від 23.09.2025, сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів складає 102651 грн. 38 коп. станом на 31.08.2025 включно.
Відповідно до Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_6 та Свідоцтва Серії НОМЕР_7 , виданих Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилися діти – ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_3 , виданого Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей.
В матеріалах справи є Інформація № 276 від 27.06.2025, надана Черкаською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 12 Черкаської міської ради Черкаської області, з якої вбачається, що « ОСОБА_5 , 2013 р.н., зарахований до нашого закладу 18 серпня 2023 року. При написанні заяви про зарахування дитини до школи мати ОСОБА_18 повідомила та написала, що рідний батько ОСОБА_3 із сім`єю не проживає, натомість надала контактні дані ОСОБА_2 , як другого чоловіка та відчима ОСОБА_12 . За інформацією від класного керівника ОСОБА_19 протягом 2024/2025 навчального року щодо навчання та виховання ОСОБА_12 спілкувалася з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ».
Також, як вбачається з Пояснювальної записки класного керівника 5-Б класу ОСОБА_19 , « ОСОБА_2 бере безпосередню участь у шкільному житті учня 5-Б класу ОСОБА_5 . ОСОБА_20 є членом батьківського комітету, був задіяний у шкільних заходах класу. Інших осіб, які допомагали у шкільному житті ОСОБА_12 не спостерігалися. ОСОБА_21 знаходилася у декретній відпустці (двойнятка), не мала змоги приходити до школи, тому, спілкування з мамою було в телефонному режимі».
Також, як вбачається з Пояснювальної записки тренера спортивного комплексу СпортЛайф ОСОБА_22 , « ОСОБА_2 бере безпосередню участь у спортивному житті ОСОБА_23 . Приводить на тренування, супроводжує на змаганнях, тощо. Сплату за тренування теж виконує він».
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно із частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Зазначена норма права дає підстави для висновку про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один з батьків проживає окремо від дитини, він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки.
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
З настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються відповідними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або у певному обсязі припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22).
Положеннями СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Доведення одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки, сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч.1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування в спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №201/5972/22.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.
Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Звертаючись до суду з зазначеною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник зазначив, що встановлення факту, що неповнолітній ОСОБА_5 перебуває на його утриманні, необхідне йому для підтвердження права на відстрочку під час мобілізації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років за рішенням суду.
Згідно з Переліком документів, що подаються військовозобов`язаними для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що є додатком № 5 до відповідного «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, визначено, що отримання відстрочки чоловіком, на утриманні якого перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за 3 місяці передбачає надання, серед іншого, рішення суду про встановлення факту перебування дитини (дітей) на утриманні військовозобов`язаного.
Отже, виходячи з положень Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, підтвердженням факту перебування ОСОБА_5 на утриманні позивача є рішення суду.
Тобто, за наявності умов факту самостійного виховання та утримання дитини одним з батьків, суд може встановити відповідний факт, що впливає на права особи, як військовозобов`язаного.
В судовому засіданні встановлено, що встановлення заявленого факту, має для ОСОБА_2 юридичне значення, а саме: для реалізації ним права з подання документів для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та підтвердження відповідного факту належними документами, визначеними положеннями Порядку № 560.
Доведення факту самостійного виховання дитини батьком пов`язане з встановленням обставин щодо невиконання матір`ю батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним з батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки, сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним з батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини ( пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22).
В межах розгляду даної справи судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутній спір щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Доказів протилежного суду не надано.
Як зазначає позивач, ОСОБА_5 проживає разом з ним та він вирішує всі питання щодо виховання та утримання дитини.
Відповідно до матеріалів справи, 10 вересня 2025 року заступником начальника Алчевського відділу ДВС в Алчевському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Колганом Романом Валентиновичем відкрито виконавче провадження № 79077613 з виконання виконавчого листа № 711/2620/26 виданого 24.07.2025 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
10 вересня 2025 року заступником начальника Алчевського відділу ДВС в Алчевському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Колганом Романом Валентиновичем у виконавчому провадженні № 79077613 винесено постанову про арешт коштів боржника.
Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Алчевського відділу ДВС в Алчевському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 5920/23.1-31 від 23.09.2025, сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів складає 102651 грн. 38 коп. станом на 31.08.2025 включно.
Проте, на думку суду, вище встановлені обставини не підтверджують факту самостійного утримання позивачем ОСОБА_5 .
Позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що в питанні виховання чи утримання дитини, батько ОСОБА_3 умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації своїх прав.
На думку суду, покази свідків у справі не є належними доказами ухилення відповідача від виконання ним батьківських обов`язків, оскільки, проживання одного з батьків окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з ч. 1 - 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).
Таким чином, позивач ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів доказів, які б підтверджували, що в питанні виховання чи утримання дитини, ОСОБА_3 умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації своїх прав.
При цьому суд вважає, що задоволення позову про встановлення факту перебування неповнолітнього син на утриманні впливатиме на права та законні інтереси відповідача, як батька дитини, оскільки в такий спосіб буде засвідчено невиконання чи неналежне виконання ним своїх обов`язків, що є підставою для негативних наслідків, таких як позбавлення батьківських прав, тощо.
Сама лише обставина проживання дитини з одним із батьків не підтверджує факту самостійного виховання ним/нею дитини, на що неодноразово звертав увагу в своїй практиці Верховний Суд (див. постанови Верховного Суду від 13.11.2025 у справі № 592/20023/23, від 20.01.2026 року у справі № 137/1845/24).
Суд зауважує, що найвищим інтересам неповнолітньої дитини відповідає спільна опіка (виховання та утримання) обома батьками, оскільки у матеріалах справи відсутні докази протилежного.
Перебування відповідача за межами території України не свідчить про те, що він не бажає брати участь в утриманні і вихованні дитини, тобто свідомо й умисно нехтує своїми батьківськими обов`язками.
Суд звертає увагу, що позивач не надав належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків і судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 не бажає спілкуватися з сином та брати участь в його вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Так, дійсно, в матеріалах справи є Заява ОСОБА_3 , надану компетентним органам, відповідно до змісту якої він, знаходячись в здравому розумі та розуміючи свої дії, дає свою вільну і безумовну згоду на відмову від батьківських прав на свого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Проте, суд наголошує, що вищезазначена Заява датована 25 березня 2015 року, тобто, 11 років тому.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Порядком організації та ведення військового обліку, затвердженим постановою КМУ № 1487 від 30 грудня 2023 року, передбачено, що рішення суду про встановлення факту самостійного виховання є підставою для відстрочки, проте це не скасовує обов`язку суду перевірити наявність юридичних підстав для встановлення такого факту.
Враховуючи те, що зазначені в позові ОСОБА_2 обставини не підтверджують факт самостійного одноосібного виховання ОСОБА_5 , проживання батька окремо від дитини, не впливає на обсяг його прав і не звільняє його від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, відсутні докази існування або настання обставин, в силу яких батьківська правосуб`єктність батька дитини обмежена або припинилася, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.
Крім того, на думку суду, підстави для самостійного виховання та утримання дитини, зазначені позивачем, є способом ухилення від мобілізації під час воєнного стану в країні, який введений законодавчо.
Вирішуючи питання судових витрат відповідно статті 141 ЦПК України, з урахуванням того, що в задоволенні позову відмовлено, понесені судові витрати слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту перебування неповнолітнього на утриманні – залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 16 червня 2026 року (з врахуванням вихідних днів)

Головуючий:	  	О.  Г.  Казидуб