Справа № 135/372/26 
Провадження № 33/801/529/2026
Категорія: 149 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нікандрова С. О.
Доповідач: Матківська М. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі судді Матківської М. В.,
розглянувши за участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Бодачевського Ростислава Валерійовича, 
апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Бодачевського Ростислава Валерійовича 
на постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 06 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП,
Встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №607954 від 06 березня 2026 року, складеного о 18:38 год, – водій ОСОБА_1 06 березня 2026 року о 18:10 год в м. Ладижин по вул. Наконечного керував транспортним засобом марки Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами, повторно протягом року, чим порушив вимоги п. 2.1.а. ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 06 квітня 2026 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800,00 грн., з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в сумі 665,60 грн 
Захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Бодачевський Р. В. подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. 
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що в матеріалах справи відсутні докази керування транспортним засобом ОСОБА_1 06 березня 2026 року о 18:10 год в місті Ладижин по вул. Наконечного автомобілем Мерседес, не маючи права керування транспортним засобом, а сторона захисту заперечує цю обставину. 
В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено що до протоколу додається технічний засіб відеозапису 796193, однак зазначений відеозапис в матеріалах справи відсутній.
В силу презумпції невинуватості та за відсутності в матеріалах справи належних доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 автомобілем, повторності вчинення адміністративного правопорушення, в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП не доведено. 
В апеляційній скарзі захисник також просить про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, яке мотивоване тим, що правопорушник ОСОБА_1 не брав участі у розгляді справи у суді першої інстанції, оскільки згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06 березня 2026 року був направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 . Копію постанови суду першої інстанції отримано дружиною ОСОБА_1 22 квітня 2026 року, котра 23 квітня 2026 року звернулась по правову допомогу до адвоката. 
У судовому засіданні захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – захисника Бодачевський Р. В. підтримав апеляційну скаргу і клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, просить задовольнити їх, та, скасувавши постанову суду, закрити провадження у справі. Вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає до задоволення, а апеляційна скарга до задоволення не підлягає з урахуванням наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Оскаржувану постанову Ладижинським міським судом Вінницької області ухвалено 06 квітня 2026 року, отже останнім днем строку на апеляційне оскарження було 16 квітня 2026 року. 
Зі змісту постанови вбачається, що у судові засідання, призначені на 23 березня 2026 року, 06 квітня 2026 року, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений належним чином за адресою проживання, проте судова повістка повернулася на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до супровідного листа копію оскаржуваної постанови суд першої інстанції надіслав правопорушнику засобами поштового зв`язку лише 13 квітня 2026 року.
Доказів вручення копії оскаржуваної постанови матеріали справи не містять.
З матеріалами справи захисник ОСОБА_1 – адвокат Бодачевський Р. В. ознайомився 29 квітня 2026 року на підставі поданої ним заяви від 24 квітня 2026 року (а. с. 12).
Апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду захисник ОСОБА_1 – адвокат Бодачевський Р. В. подав 01 травня 2026 року. 
За таких обставин, з метою недопущення порушення права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.
Відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, проте не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.
Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.
Відповідно до положень п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
За п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно п.п. «а» п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП.
Так, згідно з ч. 2 ст. 126 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП адміністративним правопорушенням є повторне протягом року вчинення порушення, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, зокрема керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Диспозицією ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачений склад адміністративного правопорушення, який інкримінується ОСОБА_1 , що полягає у повторному протягом року вчиненні порушення, передбаченого частиною третьою цієї статті.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП доведена належними та допустимими доказами, а саме: 
-копією постанови серії ЕНА № 6731958 від 27 лютого 2026 року, відповідно до якої ОСОБА_1 27 лютого 2026 року о 02:22:53 в м. Ладижин по вул. Наконечного керував транспортним засобом Мерседес бенз д.н.з. НОМЕР_1 не маючи права керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.1а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП (а. с. 5); 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 607954 від 06 березня 2026 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 06 березня 2026 року о 18:10 год в м. Ладижин по вул. Наконечного керував транспортним засобом марки Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами повторно протягом року, чим порушив вимоги п. 2.1.а. ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП(а. с. 4).
Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що, за відсутності в матеріалах справи належних доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у день та час зазначений у протоколі та повторності вчинення адміністративного правопорушення, у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як безпідставні.
Зазначені твердження ґрунтуються виключно на суб`єктивній оцінці захисником обставин справи та фактично зводяться до переоцінки належних і допустимих доказів, досліджених судом першої інстанції, при цьому із відвертим ігноруванням положень ст. 251 КУпАП, відповідно до яких доказами у справі про адміністративне правопорушення є, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, а також пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч. 3 ст. 256 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення чи зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до нього. Також вона може викласти мотиви своєї відмови від підписання протоколу.
Разом з тим, у протоколі серії ЕПР1 № 607954 від 06 березня 2026 року графа «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 залишена незаповненою, тобто будь-яких пояснень чи заперечень щодо обставин правопорушення ним не надано.
Жодних доводів, спрямованих на спростування факту керування транспортним засобом, ОСОБА_1 не зазначив, натомість засвідчив зміст протоколу своїм підписом, не висловивши будь-яких зауважень щодо викладених у ньому обставин.
Така процесуальна поведінка правопорушника під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення свідчить про відсутність у нього заперечень щодо зафіксованих працівниками поліції обставин події та узгоджується з викладеними у протоколі відомостями.
При цьому матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження неправомірності дій працівників поліції під час складання адміністративних матеріалів, оскарження їхніх дій чи заявлення відповідних зауважень, а відтак відсутні підстави ставити під сумнів належне виконання поліцейськими своїх службових обов`язків щодо документування виявленого правопорушення.
Посилання сторони захисту на відсутність у матеріалах справи відеозапису з місця події також не спростовують висновків суду, оскільки за змістом ст. 251 КУпАП відеозапис не є єдиним можливим доказом у справі, а питання достатності та взаємного зв`язку доказів вирішується судом за результатами їх оцінки у сукупності.
Крім того, за умови належної реалізації ОСОБА_1 своїх процесуальних прав, у тому числі шляхом надання пояснень під час складання протоколу, участі у розгляді справи особисто або через захисника, будь-які неточності чи суперечності в оформленні матеріалів могли бути своєчасно усунуті або перевірені судом.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що наявність у матеріалах справи постанови серії ЕНА № 6731958 від 27 лютого 2026 року сама по собі підтверджує повторність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.
При цьому матеріали справи не містять жодних доказів оскарження вказаної постанови чи її скасування у встановленому законом порядку, а тому на момент розгляду справи вона є чинною та підлягає врахуванню як доказ повторності вчинення адміністративного правопорушення. Так само матеріали справи не містять будь-яких даних про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія відповідної категорії, що могло б виключати його відповідальність за ст. 126 КУпАП або спростовувати викладені у протоколі обставини.
Інших доводів, які б спростовували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, апеляційна скарга не містить, а наведені у ній аргументи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення і його мотивування є достатніми й зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів і викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.
Таким чином апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно; вина ОСОБА_1 доведена повністю, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП та призначене судом адміністративне стягнення відповідає вимогам статті 33 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

Постановив:

Поновити захиснику особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокату Бодачевському Ростиславу Валерійовичу строк на апеляційне оскарження постанови Ладижинського міського суду Вінницької області від 06 квітня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Бодачевського Ростислава Валерійовича – залишити без задоволення.
Постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 06 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП – залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя	М. В. Матківська