Справа № 737/135/26 
Проваждення № 2/737/187/26

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2026 року с-ще Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді	Коренькова А.А.	
секретаря судового засідання	Чередниченка С.О.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу	№ 737/135/26	
за позовом	ОСОБА_1 	
до відповідача	ОСОБА_2  ОСОБА_3 	
про	зменшення розміру аліментів	
учасники справи та представники:	  	
відповідач	ОСОБА_2  ОСОБА_3 	

в с т а н о в и в :

10 березня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачів згідно судового наказу Куликівського районного суду Чернігівської області від 25.09.2018 та 24.06.2021. 
Мотивує тим, що на підставі судового наказу від 25.09.2018 виданого Куликівським районним судом Чернігівської області з нього на користь  ОСОБА_2  на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку і не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 28.08.2018 і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, на підставі судового наказу від 24.06.2021 виданого Куликівським районним судом Чернігівської області з нього на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.06.2021 до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаних судових наказів відкрито виконавче провадження № 57367439 та № 66030007 які перебувають на виконанні Ічнянського відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Вказує, що за наявною у нього інформацією, стягувачі аліментів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 працюють та отримують доходи. Станом на теперішній час у нього відсутня заборгованість за аліментами, так і по сплаті пені. Сумарно з нього підлягає стягненню як аліменти на утримання неповнолітніх дітей 58,53 (33,33+25)% заробітку (доходу) щомісячно. Він не заперечує проти сплати аліментів на утримання своїх дітей, але після ухвалення судових рішень про їх стягнення, змінились обставини, пов`язані зі зниженням рівня його матеріального забезпечення та погіршенням стану здоров`я. Вважає, що розмір сплачуваних аліментів є завищеним і підлягає зменшенню. Протягом 2022 – 2023 років позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , він мав стабільне грошове забезпечення, тривалий час приймав участь у бойових діях та отримував додаткову винагороду, виплата якої передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Із зазначених сум грошового забезпечення проводилося відрахування аліментів і військовою частиною безпосередньо перераховувалися кошти стягувачам аліментів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання бойових завдань він отримав поранення у зв`язку з чим 16.04.2024 йому було встановлено ІІІ групу інвалідності. На теперішній час за станом здоров`я він не може проходити подальшу військову службу та працевлаштуватись. Залишок коштів після відрахування аліментів з пенсійних виплат, які є єдиним джерелом доходу, не покриває його базових потреб.
Ухвалою суду від 17 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 09 квітня 2026 року.
Ухвалою суду від 09 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду на 22 квітня 2026 року.
Судове засідання призначене на 22 квітня 2026 року було відкладено в зв`язку з клопотанням про надання додаткових доказів.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримує.
Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволені. 
Заслухавши відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що Куликівським районним судом Чернігівської області 25.09.2018 у справі № 737/765/18 видано судовий наказ, за яким з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , стягнуто на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку і не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 28.08.2018 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.13).
Також, Куликівським районним судом Чернігівської області 24.06.2021 у справі № 737/420/21 видано судовий наказ, за яким з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , стягнуто на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.06.2021 до досягнення дитиною повноліття (а.с.22). 
На підставі вказаних вище судових наказів відкрито виконавчі провадження ВП №57367439 та №66030007 (а.с.15 – 24). 
Станом на 28.02.2026 заборгованість зі сплати аліментів на користь відповідачів відсутня (а.с.21, 30).
Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Приписи статті 51 Конституції України регламентують, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статті 12 Закону України Про охорону дитинства, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до роз`яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Відповідно до статті 273 Сімейного кодексу України, яка регламентує зміну розміру аліментів та звільнення від їх сплати, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 – 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення, так і у бік покращення.
Системний аналіз приписів статей 181, 192 Сімейного кодексу України свідчить про те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.
У статті 192 Сімейного кодексу України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими, і відігравати значну роль та доведеними при розгляді спору про розміру аліментів, встановлених рішенням суду.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зазначити, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосована за наявності відповідних обставин для цього.
Як вбачається із правового аналізу зазначених норм, при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, необхідно з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти – платник аліментів, вправі звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
Звертаючись з даним позовом до суду ОСОБА_1 , як на підставу зменшення розміру аліментів, посилався на обставини пов`язані зі зниженням рівня його матеріального забезпечення та погіршенням стану здоров`я.
Відповідно до приписів ч.1, ч. 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.1, ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Разом з тим, як встановлено судом, у період після виникнення зобов`язань зі сплати аліментів відповідач набув у власність два об`єкти нерухомого майна — квартири (а.с.83), що спростовує доводи щодо істотного погіршення матеріального становища. Крім того, з відповіді з Державного реєстру фізичних осіб –платників податків про джерела доходів вбачається, що відповідач, окрім вказаних пенсійних виплат як єдиного джерела доходу, має й інші суттєві доходи (а.с.82). Надана довідка до акту огляду медико-соціальною комісією не підтверджує повну відсутність працездатності позивача (а.с.46). 
Суд звертає увагу, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 681/15/12, навіть при погіршенні матеріального стану платника аліментів у випадку, якщо аліменти стягуються у частці від його доходу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки зважаючи на те, що його доходи зменшилися, частина доходу, з якої відраховуються розмір аліментів, що підлягають сплаті на утримання дитини, також зменшиться.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги не надав, обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за судовим наказом розміру аліментів та не можуть слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру. Також, на переконання суду розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України. 
Керуючись статтями ст. ст. 4, 12 – 13, 19, 81, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, -
у х в а л и в :

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про зменшення розміру аліментів – відмовити повністю.
2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
5. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
6. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
7. Повний текст рішення складений 25 травня 2026 року.

Суддя    Андрій КОРЕНЬКОВ