ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2026 р. Справа№ 910/15641/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сотнікова С.В.
суддів: Отрюха Б.В. 
Остапенка О.М. 

за участю секретаря судового засідання Макухи О.А.,
представника ТОВ “І Джі Еф Трейдінг” адвоката Мицька Р.М.,
представника ТОВ “Євроенерготрейд” адвоката Мошенця Д.В.,
представника боржника адвоката Васьківського Л.М.,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “І Джі Еф Трейдінг”
на ухвалу Господарського суду міста Києва 
від 31.03.2026 (повний текст складено 06.04.2026, суддя Гулевець О.В.)
у справі № 910/15641/25
за заявою 1. Товариства з обмеженою відповідальністю “І Джі Еф Трейдінг”,
2. Товариства з обмеженою відповідальністю “Євроенерготрейд” 
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Хім-Трейд” (код 41947222)
про банкрутство, 
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 за результатами розгляду заяви у підготовчому засіданні було відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю “І Джі Еф Трейдінг” у відкритті провадження у справі про банкрутство боржника. Цією ж ухвалою суду було відкрито провадження у справі № 910/15641/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Хім-Трейд” за заявою іншого кредитора; визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Євроенерготрейд” до боржника у розмірі 1 405 797 964,50 грн; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Маковія Вадима Миколайовича. 
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції в частині відмови у відкритті провадження за його заявою, 09 квітня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю “І Джі Еф Трейдінг” звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. У своїй скарзі апелянт просить повністю скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 в оскаржуваній частині та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “І Джі Еф Трейдінг” про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника, а також призначити розпорядником майна боржника запропонованого ним арбітражного керуючого Кандаурову Анну Павлівну. 
Обґрунтовуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, скаржник наголошує на незаконності, необґрунтованості оскаржуваного процесуального документа та стверджує, що суд першої інстанції припустився грубого порушення норм матеріального та процесуального права. Загальна позиція апелянта зводиться до таких аргументів.
Грошові вимоги скаржника до боржника у сумі 54 000 000 грн мають характер безспірних, є повністю простроченими та виникли внаслідок невиконання ТОВ “Хім-Трейд” своїх договірних зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу № ХТ-84/4023 від 29.10.2021 щодо поставки узгоджених обсягів товару, за який апелянт здійснив 100% попередню оплату. 
Факт реального здійснення вказаної оплати підтверджується належними доказами – платіжною інструкцією та відповідною випискою по банківському рахунку, що містяться в матеріалах справи, а сама заборгованість та факт непоставки газу визнані боржником у листі-відповіді на претензію про повернення авансу та у відзиві на заяву. 
Висновок місцевого господарського суду про те, що факт відкриття провадження у справі № 910/2222/26 за позовом ТОВ “Євроенерготрейд” про визнання договору недійсним свідчить про наявність спору про право, є безпідставним, оскільки відповідно до практики Верховного Суду оспорення вимог має відбутися до моменту ініціювання справи про банкрутство. У цьому випадку заяву кредитора подано 15.12.2025, а позовне провадження відкрито лише 09.03.2026, що вказує на штучне створення ілюзії спору з боку ТОВ “Євроенерготрейд”. 
Позовна заява ТОВ “Євроенерготрейд” не містить вимог про реституцію, не спрямована на захист реальних прав та суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду щодо ефективних способів захисту. Навіть за умови визнання договору недійсним, це не звільняє боржника від обов`язку повернути отриману попередню оплату. 
Суд першої інстанції проігнорував приписи ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину: оскільки договір № ХТ-84/4023 від 29.10.2021 не визнаний судом недійсним і не є нікчемним, він залишається чинним та обов`язковим для виконання, створюючи дійсні грошові зобов`язання. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 було відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою, справу призначено до розгляду на 28.04.2026, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції. Ухвалою від 28.04.2026 у зв`язку з відсутністю матеріалів справи в апеляційному суді розгляд було відкладено на 12.05.2026. 
Товариство з обмеженою відповідальністю “Євроенерготрейд” у наданому суду відзиві на апеляційну скаргу повністю заперечує проти доводів скаржника, вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 – без змін. Свою позицію кредитор мотивує наявністю реального спору про право щодо дійсності договору, спливом строків позовної давності, а також ознаками заінтересованості та пов`язаності між ініціюючим кредитором ТОВ “І Джі Еф Трейдінг” та боржником ТОВ “Хім-Трейд”. 
В судовому засіданні 12.05.2026 заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд проголосив скорочену постанову (вступну та резолютивну частини). 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, всебічно дослідивши наявні матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступні обставини. 
Провадження у справах про банкрутство регулюється Кодексом України з процедур банкрутства (далі – КУзПБ), Господарським процесуальним кодексом України (далі – ГПК України), іншими законодавчими актами України. 
Як вбачається з матеріалів справи, 15 грудня 2025 року в Господарський суд міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю “І Джі Еф Трейдінг” із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ “Хім-Трейд” у зв`язку з нездатністю останнього сплатити заборгованість на загальну суму 54000000 грн.
Заява мотивована тим, що у ТОВ “Хім-Трейд” (оптовий продавець) наявна кредиторська заборгованість перед заявником (оптовий покупець) в сумі 54000000 грн, яка виникла на підставі договору купівлі-продажу природного газу № ХТ-84/4023 від 29.10.2021 за не поставлений у листопаді 2021 року природний газ та за який внесена передоплата згідно платіжної інструкції № 113 від 29.10.2021. 
Боржник у відповіді на претензію ТОВ “І Джі Еф Трейдінг” про повернення попередньої оплати визнав борг, проте виконати зобов`язання не спроможний.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 34 КУзПБ, право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають кредитор або боржник. 
За визначенням статті 1 КУзПБ, кредитор - юридична або фізична особа, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника;
грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.
Згідно ч. 1 ст. 35 КУзПБ у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті, залишення без руху або для повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство господарський суд приймає заяву до розгляду, про що не пізніше п`яти днів з дня її надходження постановляє ухвалу, в якій зазначаються: дата проведення підготовчого засідання суду; прізвище, ім`я та по батькові арбітражних керуючих, визначених шляхом автоматизованого відбору із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.
За правилами ч. 2 ст. 35 КУзПБ підготовче засідання суду проводиться не пізніше 14 днів з дня постановлення ухвали про прийняття заяви про відкриття провадження у справі, а за наявності поважних причин (здійснення сплати грошових зобов`язань кредиторам тощо) - не пізніше 20 днів.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 КУзПБ боржник до дати проведення підготовчого засідання надає до господарського суду та заявнику відзив на заяву про відкриття провадження у справі. 
Згідно з ч. 2, 3 ст. 36 КУзПБ крім відомостей, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, у відзиві боржника зазначаються:
заперечення боржника щодо вимог заявника (заявників);
загальна сума заборгованості боржника перед кредиторами за зобов`язаннями, що передбачають виплату грошових коштів, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), з виплати заробітної плати;
відомості про наявне у боржника майно, а також про всі рахунки боржника в установах банків та інших фінансово-кредитних установах, реквізити рахунків;
відомості про всі рахунки, на яких ведеться облік прав на цінні папери, що належать боржнику у депозитарних установах, їх реквізити;
відомості про проведення боржником діяльності, пов`язаної з державною таємницею;
докази необґрунтованості вимог заявника (за наявності).
У відзиві боржника можуть зазначатися й інші відомості, що мають значення для розгляду справи.
Відповідно до ст. 39 КУзПБ перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи.
Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість.
З огляду на наведені норми законодавства слід дійти висновку, що у підготовчому засіданні суд з`ясовує наявність підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство не тільки з огляду на зазначені та подані на їх підтвердження докази кредитором, але і зобов`язаний оцінити заперечення боржника, які можуть бути викладені у відзиві або повідомлені суду в судовому засіданні.
У відзиві боржник визнав, що природний газ на користь покупця не поставив, має в обліку кредиторську заборгованість перед ТОВ “І Джі Еф Трейдінг” за договором № ХТ-84/4023 від 29.10.2021 в сумі 54 000 000 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Євроенерготрейд” заперечує проти заяви ТОВ “І Джі Еф Трейдінг” про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ “Хім-Трейд”з огляду на наявність спору про право, сплив строку позовної давності та заінтересованість ініціюючого кредитора стосовно боржника.
Системний аналіз статей 1, 8, 34, 39 КУзПБ свідчить про те, що правовими підставами для відкриття провадження у справі про банкрутство є:
- наявність грошового зобов`язання боржника перед кредитором, строк виконання якого сплив на дату звернення кредитора до суду;
- відсутність між кредитором та боржником спору про право стосовно заявлених вимог;
- до підготовчого засідання суду вимоги кредитора (кредиторів) боржником у повному обсязі не задоволені.
Для відмови у відкритті провадження у справі положення частини шостої статті 39 КУзПБ визначають дві можливі підстави:
- вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження;
- вимоги кредитора (кредиторів) задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду. 
У постанові від 15.10.2020 у справі № 922/1174/20 Верховний Суд зазначив, що спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.
Суд також зауважив, що поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Тому, вирішуючи питання чи свідчить вимога кредитора (кредиторів) про наявність спору про право, слід враховувати, що спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку. Спір про право може мати місце також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду.
Таким чином, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.
Здійснюючи розгляд спорів про право, суд встановлює наявність чи відсутність певних обставин (юридичних фактів). За відсутності цих елементів не може бути спору про право.
Юридичні факти - це певні життєві обставини, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Якщо у підготовчому засіданні буде з`ясовано, що між ініціюючим кредитором та боржником існують суперечки з приводу їх прав та обов`язків, що вочевидь ставить під сумнів вимогу кредитора, і їх вирішення можливе виключно шляхом встановлення об`єктивної істини, що, у свою чергу, покладає на суд обов`язок вжити всіх визначених законом заходів до всебічного, повного та об`єктивного з`ясування дійсних прав і обов`язків сторін, у тому числі із застосуванням інституту доказів і доказування, що притаманно саме для справ позовного провадження, господарський суд відмовляє у відкриті провадження у справі про банкрутство.
Законодавство не містить переліку будь-яких критеріїв для висновку про існування спору про право, тому в кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасників провадження на предмет існування такого спору.
Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 16.08.2022 у справі №910/10741/21 сформував правову позицію, яка полягає в тому, що методами встановлення фактів наявності спору про право є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого є відкритими та загальнодоступними на предмет наявності на розгляді іншого суду справ за участю боржника і кредитора.
Правова категорія “спору про право”, яку з`ясовує суд у підготовчому засіданні перед відкриттям провадження у справі про банкрутство, може бути виражена як в процесуальній формі, про що свідчать судові акти, так і матеріально-правовій формі, що підтверджується юридичними фактами, які дозволяють зробити обґрунтований висновок про наявність суперечностей (розбіжностей) у складі вимог кредитора, а відтак відсутності можливості, на цій стадії судового провадження, встановити дійсний стан суб`єктивного права кредитора та кореспондуючого йому суб`єктивного обов`язку боржника (висновок Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2042/20).
При цьому наявність спору про право, згідно правових висновків Верховного Суду, може бути виражена у двох формах:
(1) процесуальній (наявності позову, який поданий до ініціювання кредитором справи про банкрутство та предметом якого є оспорення боржником обставин, на яких ґрунтуються вимоги цього кредитора);
(2) матеріально-правовій (відсутність можливості встановити дійсний стан суб`єктивного права кредитора та кореспондуючого йому суб`єктивного обов`язку боржника).
Для унеможливлення визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанова Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, а також постанова Верховного Суду від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20).
Як правильно зазначено судом першої інстанції та встановлено вище, вимоги ТОВ “І Джі Еф Трейдінг” ґрунтуються на підставі договору № ХТ-84/4023 купівлі-продажу природного газу від 29.01.2021. Водночас його дійсність оспорюється і є предметом позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Євроенерготрейд” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Хім-Трейд” та Товариства з обмеженою відповідальністю “І Джі Еф Трейдінг” у справі Господарського суду міста Києва № 910/2222/26, провадження у якій відкрито ухвалою суду від 09.03.2026.
Розгляд справи № 910/2222/26 по суті не завершений, рішення суду по суті спору не ухвалено.
Як на підставу позовних вимог у справі № 910/2222/26 позивач послався на фіктивний характер договору № ХТ-84/4023 купівлі-продажу природного газу від 29.01.2021, який було укладено лише з метою штучного створення та збільшення кредиторської заборгованості.
Отже, за наслідками розгляду справи № 910/2222/26 судом буде вирішено спір щодо дійсності договору № ХТ-84/4023 від 29.01.2021.
При цьому доводи ТОВ “Євроенерготрейд”, які покладені в обґрунтування підстав позову про визнання недійсним договору № ХТ-84/4023 купівлі-продажу природного газу від 29.01.2021, свідчать про наявність спору про право.
Водночас обставини, на які посилається ТОВ “Євроенерготрейд”, підлягають дослідженню в межах відповідного спору, однак не під час вирішення питання щодо відкриття провадження у справі про банкрутство.
З огляду на оспорення в судовому порядку договору № ХТ-84/4023 купівлі-продажу природного газу від 29.01.2021, у разі визнання такого договору недійсним обставини, на яких ґрунтуються вимоги ТОВ “І Джі Еф Трейдінг” до боржника, будуть відсутні.
Судом першої інстанції обґрунтовано враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 24.11.2021 у справі № 910/16246/18 та від 20.12.2021 у справі № 911/3185/20, згідно з якими необхідною умовою оспорення в судовому порядку вимог ініціюючого кредитора є те, що таке оспорення має відбуватися до подання заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Водночас ТОВ “Євроенерготрейд” довідалося про укладення між ТОВ “І Джі Еф Трейдінг” та ТОВ “Хім-Трейд” спірного договору № ХТ-84/4023 від 29.01.2021 лише після подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ “Хім-Трейд”.
Отже, ТОВ “Євроенерготрейд” оскаржило вказаний договір, на якому ґрунтуються вимоги ТОВ “І Джі Еф Трейдінг”, після отримання інформації щодо його існування та за наявності обставин, які вказують на створення перешкод у задоволенні власних вимог до боржника.
Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як зазначено заявником у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язання з поставки боржник не виконав – природний газ не поставив, грошові кошти в сумі 54 000 000 грн, які кредитор покупець перерахував як передплату, не повернув. 
У цьому випадку суд першої інстанції обґрунтовано застосував підвищений стандарт доказування, про який зазначив Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19. Цей стандарт спрямований на унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості перед боржником та передбачає розгляд заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів, їх характеру, розміру та моменту виникнення.
У разі виникнення у сторін у справі про банкрутство вмотивованих сумнівів щодо обґрунтованості вимог кредитора, на заявника покладається обов`язок доказування за підвищеним стандартом. Це необхідно для забезпечення належної перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, розміру та моменту виникнення.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що визначальною ознакою господарської операції є реальний рух активів внаслідок її здійснення. З огляду на це, судам належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, також наявність або відсутність факту реального надання послуг за договором.
Під час розгляду заяви з кредиторськими вимогами господарський суд не вирішує по суті спори щодо правомірності цих вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та/або рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору.
Згідно з пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс).
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу).
На підтвердження реальності здійснення господарської операції ініціюючий кредитор надав суду лише копію платіжної інструкції № 113 від 29.10.2021 про перерахування грошових коштів у розмірі 54 000 000 грн згідно договору № ХТ-84/4023 від 29.01.2021 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Хім-Трейд”.
При цьому заявником не надано доказів реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних, відображення в обліку цієї суми заборгованості, зокрема документів бухгалтерської та/або податкової звітності, які б підтверджували фіксацію господарської операції за договором № ХТ-84/4023 від 29.01.2021, а також виписки з банківського рахунку про рух грошових коштів за період з жовтня 2021 року по дату пред`явлення вимоги про повернення передоплати.
Тобто наявні в матеріалах справи докази не дозволяють суду дійти беззаперечного висновку про реальність перерахування грошових коштів у розмірі 54 000 000 грн як попередньої оплати за природний газ за договором, на якому ґрунтуються грошові вимоги ініціюючого кредитора до боржника.
Отже, апеляційний суд визнає правильним висновок суду першої інстанції про те, що обставини справи в сукупності свідчать про наявність спору про право, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази проведення й відображення господарських операцій у бухгалтерському та податковому обліку, а також підтвердження наявності заборгованості у поданій до контролюючих органів фінансовій та податковій звітності.
На переконання колегії суддів, процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес. Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства, а також недопущення доведення боржника до банкрутства.
Захист приватного інтересу, в свою чергу, полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів.
Отже, однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.
Провадження у справах про банкрутство характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного.
З огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, обмежений принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас у справах про банкрутство судовий контроль є невід`ємною складовою цього провадження.
Частинами першою, другою статті 34 КУзПБ унормовано, що заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором або боржником у письмовій формі та повинна містити зокрема, виклад обставин, що є підставою для звернення до суду; перелік документів, що додаються до заяви, а також відомості про розмір вимог із зазначенням окремо розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті. 
Наявність боргу при ініціюванні справи про банкрутство підтверджується доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором. Доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, судові рішення, господарські правочини, інші первинні документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення (з відміткою банку про їх виконання), видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань.
Обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх належних доказів існування непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство. 
Тож, важливим при відкритті провадження у справі про банкрутство є питання обґрунтованості кредиторських вимог ініціюючого кредитора, за заявою якого відкривається провадження у справі.
Використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника і відкриття на підставі такої заборгованості провадження у справі про банкрутство. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника та інших учасників у справі про банкрутство.
Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20).
Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20 також зазначив, що з моменту відкриття провадження у справі банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (аналогічний за змістом правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 918/420/16 та в низці постанов Верховного Суду у справах про банкрутство).
Тому, з огляду на важливі правові наслідки відкриття провадження у справі про банкрутство, які, крім заявника та боржника, стосуються невизначеного кола осіб - потенційних кредиторів боржника, ухваленню відповідного рішення суду має передувати системний аналіз обставин, пов`язаних із правовідносинами, з посиланням на які заявник обґрунтовує свої вимоги до боржника, на підставі поданих доказів. Лише після з`ясування та перевірки таких обставин суд може встановити обґрунтованість вимог кредитора до боржника, а також наявність чи відсутність спору про право у цих правовідносинах, як передумови для відкриття провадження у справі (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2042/20).
Отже, звернення кредитора до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство по суті є реалізацією кредитором права на судовий захист власних майнових прав за відсутності належного виконання грошового зобов`язання боржником. У зв`язку з цим, кредитор повинен надати суду докази на підтвердження наявності у нього права, яке підлягає захисту, та навести обставини, що є підставою для звернення до суду.
При цьому, на господарський суд покладається обов`язок перевірки обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора та з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, що, враховуючи принцип дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів, має здійснюватися судом незалежно від погодження боржником із заявленими вимогами чи, навпаки, пасивної процесуальної поведінки боржника у вигляді неподання ним відзиву на заяву про відкриття відповідного провадження.
Відповідно до ч. 5, 6 ст. 39 КУзПБ за результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: 
відкриття провадження у справі; 
відмову у відкритті провадження у справі.
Господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо:
вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження;
вимоги кредитора (кредиторів) задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду.
За встановлених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство, позаяк вимоги ініціюючого кредитора свідчать про наявність спору про право, а грошові вимоги не підтвердженні допустимими та більш вірогідними доказами.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 за результатами підготовчого засідання у даній справі відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, постановлена з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування або зміни не вбачається. Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують у зв`язку з чим відхиляються колегією суддів.
Судові витрати за розгляд справи апеляційним судом належить покласти на скаржника відповідно до ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “І Джі Еф Трейдінг” залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 у справі № 910/15641/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України. 
Повну постанову складено та підписано 04.06.2026. 

Головуючий суддя С.В. Сотніков 

Судді Б.В. Отрюх

О.М. Остапенко