РІШЕННЯ
Іменем України

30 квітня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/258/26 	

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Тарасевич А. М.

За позовом: Чернігівської окружної прокуратури
код ЄДРПОУ 0291011426, вул. Шевченка,1, м. Чернігів, 14000, в інтересах держави в особі
Позивача: Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради, код ЄДРПОУ 03366374, вул. Реміснича, 19, м. Чернігів, 14000 
Відповідач: Корпорація «Укртрансбуд», код ЄДРПОУ 31071140, 
вул. Кірова, 25А, місто Чорнобиль, Іванківський район, Київська область, 07270
поштова адреса: вул. Шевченка, 103, м. Чернігів, 14030
Предмет спору: про стягнення 446 669,88 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:
від позивача: Гурбик А. О., представник; 
від відповідача: Левошко Я. В., адвокат;
за участю прокурора: Ходика О. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Чернігівська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради звернулося до суду з позовом до Корпорації «Укртрансбуд», у якому просить суд стягнути з відповідача 446 669,88 грн, з яких 179 431,49 грн пені та 267 238,39 грн штрафу.

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 24.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; підготовче засідання призначено на 16.04.2026 на 10:00; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті, зокрема, відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та іншим учасникам справи відзиву на позов з доданими до нього документами.
Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 24.03.2026 була доставлена відповідачу в його Електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» ЄСІКС 24.03.2026 о 18:24, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву на позов є 09.04.2026.
07.04.2026 відповідач через підсистему «Електронний суд» подав до суду відзив на позовну заяву.
12.04.2026 позивач через підсистему «Електронний суд» подав до суду відповідь на відзив.
13.04.2026 прокурор через підсистему «Електронний суд» подав до суду відповідь на відзив.
15.04.2026 відповідач через підсистему «Електронний суд» подав до суду:
- заперечення на відповідь прокурора на відзив;
- клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.
Позивач був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, але у підготовче засідання 16.04.2026 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання 16.04.2026 проводилось за відсутності позивача (його представника).
У підготовчому засіданні 16.04.2026 суд розглянув заяви та клопотання учасників справи, які надійшли до його початку.
Щодо поданих учасниками справи заяв по суті.
Суд прийняв до розгляду подані учасниками справи заяви по суті (відзив відповідача та заперечення, відповіді позивача та прокурора на відзив), як такі, що подані у порядку та строк, встановлені ГПК України та судом, а спір вирішується з їх урахуванням.
Щодо клопотання відповідача про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.
У поданому клопотанні відповідач просить призначити судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручити Чернігівському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру Міністерства внутрішніх справ України.
На вирішення експерта відповідач просить поставити наступне питання: Чи виконані будівельні роботи Корпорацією «Укртрансбуд» на об`єкті: «Реконструкція водопроводу по вул. Любецька від вул. Мазепи до вул. Ріпкинська в м. Чернігів» (Коригування в частині кошторисної документації) в строк, встановлений календарним графіком відповідно до додатку 2 Додатковою Додаткової Угоди № 4 від 31.08.2023 року до Договору № 7310-8 від 09.03.2023 року?
Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Відповідно п. 5.1 розділу ІІ Науково-Методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень основними завданнями будівельно-технічної експертизи є:
визначення відповідності розробленої проектно-технічної та кошторисної документації вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва;
визначення відповідності виконаних будівельних робіт та побудованих об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо) проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва;
визначення відповідності виконаних будівельних робіт, окремих елементів об`єктів нерухомого майна, конструкцій, виробів та матеріалів проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва;
визначення, перевірка обсягів і вартості виконаних будівельних робіт та складеної первинної звітної документації з будівництва та їх відповідність проектно-кошторисній документації, вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва;
визначення групи капітальності, категорії складності, ступеня вогнестійкості будівель і споруд та ступеня будівельної готовності незавершених будівництвом об`єктів;
визначення технічного стану будівель, споруд та інженерних мереж, причин пошкоджень та руйнувань об`єктів та їх елементів;
визначення вартості будівельних робіт, пов`язаних з переобладнанням, усуненням наслідків залиття, пожежі, стихійного лиха, механічного впливу тощо;
визначення можливості та розробка варіантів розподілу (виділення частки; порядку користування) об`єктів нерухомого майна.
Отже, зоставлене відповідачем питання не належить до завдань будівельно-технічної експертизи у розумінні п. 5.1 розділу ІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень.
Зазначене питання фактично стосується встановлення дотримання відповідачем строків виконання робіт та оцінки належності виконання договірних зобов`язань на підставі наявних у справі доказів, а отже вирішення такого питання не потребує спеціальних знань у галузі будівництва, а належить до компетенції суду під час оцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи.
За наведених обставин, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.
У підготовчому засіданні 16.04.2026 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 28.04.2026 на 11:00.
Ухвалою суду від 16.04.2026 повідомлено учасників справи про час та місце розгляду справи по суті 28.04.2026.
У судове засіданні 28.04.2026 з`явились усі учасники справи.
28.04.2026 після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та повідомив про його проголошення 30.04.2026 о 12:00.
У судовому засіданні 30.04.2026 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив скорочене рішення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 7310-8 від 09.03.2023 на виконання робіт по об`єкту «Реконструкція водопроводу по вулиці Любецька від вул. Мазепи до вул. Ріпкинська в м. Чернігів (Коригування в частині кошторисної документації)» в частині виконання робіт на загальну суму 3 817 691,28 грн у встановлений у договорі строк, у зв`язку з чим прокурор просить стягнути з відповідача штрафні санкції.
Відповідач заперечує проти позову та просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що спірні роботи були виконані у встановлений строк - до 31.10.2023. На думку відповідача, підписання актів приймання виконаних будівельних робіт 18.12.2023 саме по собі не свідчить про виконання робіт до цієї дати, оскільки основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою. Відповідач стверджує про неможливість виконувати роботи після 31.10.2023 у зв`язку з укладанням асфальтованого покриття на вул. Любецькій та відкриття 28.11.2023 дороги для руху автомобільного транспорту.
Крім того, відповідач зазначає, що умовами Договору не передбачений строк для складання Акту КБ-2в та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3), а також строк для здачі наданих послуг, а визначено лише обов`язок у передбачений Договором строк виконати роботи по об`єкту, а у Замовника - прийняти виконані роботи.
Позивач також заперечує проти позову та зазначає, що усі роботи за Договором були виконані у встановлений строк, а підписання актів приймання виконаних будівельних робіт після 31.10.2023 відбулося з технічних причин, а саме у зв`язку з формуванням зазначених документів, а також попередньою перевіркою та підписанням їх уповноваженими на здійснення технічного нагляду особами.
Прокурор заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, та зазначає, що факт виконання робіт може бути підтверджений лише актом форми КБ-2в приймання виконаних будівельних робіт; інші документи (будівельна документація, листування) не є належними доказами, які засвідчують завершення виконання робіт, та є підставою для проведення взаєморозрахунків за договором. Прокурор вважає, що улаштування дорожнього покриття не перешкоджало проведенню окремих земляних робіт як консорціумом «УТБ», так і корпорацією «Укртрансбуд». Крім того, після укладання асфальтобетонного покриття доступ до каналізаційних камер зберігається, і виконання робіт в них є можливим.
У своїх запереченнях відповідач наполягає на виконання ним спірних робіт у встановлений у Договорі строк.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.
07.02.2023 Управлінням житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради на вебпорталі публічних закупівель «Prozorro» розміщено оголошення про проведення відкритих торгів № UA-2023-02-07-012014-а на закупівлю робіт - 45454000-4 Реконструкція (Реконструкція водопроводу по вулиці Любецька від вул. Мазепи до вул. Ріпкинська в м. Чернігів» (Коригування в частині кошторисної документації) очікуваною вартістю 39 819 290,00 грн. 
За результатами проведених торгів переможцем визнано Корпорацію «Укртрансбуд».
19.03.2023 Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради (далі - Замовник) та Корпорація «Укртрансбуд» (далі - Генпідрядник) уклали договір №7310-8 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого Генпідрядник зобов`язується з власних матеріалів, своїми засобами та на свій ризик, у передбачений Договором строк виконати роботи по об`єкту: «Реконструкція водопроводу по вулиці Любецька від вул. Мазепи до вул. Ріпкинська в м. Чернігів» (Коригування в частині кошторисної документації). (СРУ за ДК 021:2015 код 45454000-4 Реконструкція), відповідно до затвердженої проектної документації, а Замовник - прийняти і оплатити вказані роботи, у порядку визначеному Договором та чинним законодавством України.
Ціна Договору становить 39 626 617,66 грн з ПДВ (п. 3.1 Договору).
Відповідно до п. 4.4 Договору розрахунки за виконані роботи Замовник проводить поетапно протягом 14 (чотирнадцяти) банківських днів після підписання акту приймання виконаних робіт або акту приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою КБ-3, за умови надходження з бюджету на розрахунковий рахунок Замовника коштів за виконані роботи, які є предметом даного Договору.
Згідно з п. 5.1 Договору строки виконання робіт за Договором визначаються календарним графіком виконання робіт, який є невід`ємною частиною Договору, та встановлюється до 01 серпня 2023 року включно, з правом передчасного виконання.
Після виконання Генпідрядником робіт Замовник повинен протягом 5 (п`яти) робочих днів прийняти виконану роботу та підписати акт приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою КБ-3. Надані акти приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в обов`язково мають бути попередньо перевірені та підписані уповноваженими на здійснення технічного нагляду особами (п. 5.5 Договору).
Протягом 5-ти робочих днів після виконання робіт (прийняття об`єкта) Генпідрядник зобов`язаний звільнити територію об`єкта від сміття, будівельних машин та механізмів, тимчасових споруд та приміщень (п. 5.7 Договору).
Відповідно до п. 6.3.1 Договору Генпідрядник зобов`язаний забезпечити виконання робіт у строки, встановлені цим Договором.
У п. 8.4 Договору сторони встановили, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за Договором, Генпідрядник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості робіт (з урахуванням вартості матеріалів), з яких допущено прострочення виконання понад 20 днів, за кожний день прострочення, також за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Цей Договір набирає чинності з дня його підписання та розповсюджуються на правовідносини, які виникли до його укладання і діє до 31 грудня 2023 року, а в частині розрахунків, сплати штрафних санкцій та гарантійного строку - до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором (п. 11.1 Договору).
Додатками до Договору є: Договірна ціна (Додаток № 1); Календарний графік (Додаток № 2); План фінансування будівництва (Додаток № 3).
Додатковою угодою №3 від 01.08.2023 до Договору строки виконання робіт продовжено до 31.08.2023, а додатковою угодою №4 від 31.08.2023 до Договору - до 31.10.2023.
Згідно з Додатковою угодою №5 від 12.10.2023 до Договору ціну Договору зменшено на 7 958 954,06 грн і вона становить 31 667 663,60 грн з ПДВ.
На виконання Договору сторони підписали акти приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в: № 1, 2, 3, 4, 5 - за травень 2023 року, № 6, 7 - за липень 2023 року, № 8 - за липень 2023 року, № 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15 - за серпень 2023 року, № 16, 17, 18, 19 - за грудень 2023 року.
Відповідно до актів приймання виконаних будівельних робіт № 16, 17, 18, 19 від 18.12.2023 (за грудень 2023 року) загальна вартість виконаних Генпідрядником робіт становить 3 259 686,16 грн.
Згідно з довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2023 року від 18.12.2023 всього вартість виконаних робіт та витрат становить 3 817 691,28 грн.
Прокурор надав:
- загальний журнал робіт №1 Корпорації «Укртрансбуд» з будівництва об`єкта - Реконструкція водопроводу по вул. Любецька, який розпочато 27.03.2023 та закінчено 26.07.2023;
- журнал авторського нагляду під час будівництва, розпочатий 27.03.2023 та закінчений 16.11.2023, найменування проекту - реконструкція водопроводу по вул. Любецькій; замовник - УЖКГ ЧМР, проектувальник - ТОВ «Водпроект-Чернігів». У вказаному журналі останній запис датований 16.11.2023 такого змісту: «Виконуються роботи по зворотній засипці котлованів колодязів №121, №2ІІ, ПГ2 піском з пошаровим ущільненням. Проводяться роботи по приведенню будівельного майданчика до передачі об`єкта в експлуатацію. Будівельні роботи виконані в повному обсязі». 
Постановами прокурора Чернігівської окружної прокуратури Хамайко С. В. від 12.01.2026 та від 04.02.2026 надано дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні №42023272010000193 від 24.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 191 КК України, під час реалізації представницьких повноважень прокуратури в частині використання документів та їх копій (договору, додаткових угод, листування з Корпорацією «Укртрансбуд» щодо укладення додаткових угод, актів виконаних робіт №1-19, загального журналу робіт № 1, журналу авторського нагляду).
Як докази виконання робіт у встановлений у Договорі строк відповідач надав:
- лист від 27.07.2023 №271/07, адресований директору КП «Чернігівводоканал», з проханням надати послуги з гідравлічного випробування та промивання з дезінфекцією трубопроводу та абонентських трубопроводів на ділянці від камери ПГ-2 ПКО+00 до колодязя 15 ПК9+20 по вул. Любецька у строк до 26.07.2023;
- лист від 31.10.2023 №331/10, у якому Корпорація «Укртрансбуд» повідомляє УЖКГ Чернігівської міської ради про те, що станом на 31.10.2023 фактичне виконання робіт на Об`єкті закінчено, акти приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та виконавча документація знаходяться на перевірці та підписанні у представника технічного нагляду; 
- рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради №689 від 03.11.2023, у якому виконавчий комітет вирішив внести зміни до рішення виконавчого комітету міської ради від 17.02.2023 №96 та викласти п. 1 у такій редакції: « 1. Для проведення робіт з реконструкції водопроводу по вул. Любецькій управлінню житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради (Куц Я. В.) дозволити перекриття руху автотранспорту по вул. Любецькій на ділянках від вул. Івана Мазепи до вул. В`ячеслава Чорновола та від вул. В`ячеслава Чорновола до вул. Ріпкинської з 20.00 год. 11 вересня 2023 року по 20.00 год. 27 листопада 2023 року»;
- публікацію на офіційному вебпорталі Черінгівської міської ради, у якій зазначено про відкриття з 27.11.2023 руху автотранспорту по вул. Любецькій, на ділянках від вул. Івана Мазепи до вул. В`ячеслава Чорновола та від вул. В`ячеслава Чорновола до вул. Ріпкинської.

Оцінка суду.
Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором в даній справі. 
Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави. 
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).
Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): 
«Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави». 
При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. 
У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.
Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.
Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України). 
Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). 
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).
Відповідно до ч. 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. 
У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. 
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. 
Згідно з ч. 4, 7 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. 
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. 
Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. 
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі 912/2385/18.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, останню прокурором подано в особі Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради у зв`язку із невиконанням ним своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави (територіальної громади) у суді. 
Позивач не підтримує позов, заявлений прокурором в його інтересах, оскільки вважає, що спірні роботи були виконані у встановлений у Договорі термін.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, є місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.
Відповідно до п. 1.1, 1.2, 2.1.10, 2.2.5 Положення про Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 08.05.2024, Управління є виконавчим органом Чернігівської міської ради. Управління є юридичною особою, має самостійний баланс, має право відкривати і закривати рахунки у територіальних органах Державної казначейської служби. Завданнями Управління, зокрема, є: організація робіт з будівництва, реконструкції, поточного та капітального ремонтів об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури та об`єктів систем водопостачання, водовідведення та теплопостачання, здійснення контролю за виконанням таких робіт.
Отже, Управління як виконавчий орган міської ради створений і здійснює свою діяльність для реалізації функцій у сфері житлово-комунального господарства. 
Як встановив суд, Договір та додаткові угоди до нього укладені між УЖГК Чернігівської міської ради та Корпорацією «Укртрансбуд». 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (п.38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону «Про прокуратуру»). 
Аналогічний висновок наведено у постановах Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №917/341/19, від 02.02.2021 у справі №922/1795/19, від 07.04.2021 у справі №917/273/20, від 18.06.2021 у справі №927/491/19.
Так, у справі №927/491/19 прокурор звернувся з позовом від імені Відділу як сторони договору, який судом було визнано недійсним. У позові прокурор просив стягнути кошти на користь Відділу як сторони договору. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати касаційного господарського суду дійшов висновку, що прокурор правильно визначив Відділ (сторону договору) як позивача, враховуючи, що позов містить вимогу про стягнення надмірно сплачених за договором грошових сум на користь Відділу (і не містить вимоги про стягнення отриманого за договором в дохід держави) (п.59 постанови від 18.06.2021 у справі №927/491/19). 
За наведених обставин, суд доходить висновку, що УЖКГ ЧМР рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі.
Прокурор звертався до УЖКГ ЧМР з листом від 20.10.2025 №55-77-7897вих-25, у якому повідомив про виявлені порушення в частині своєчасного виконання спірних робіт та просив надати інформацію про вжиття заходів щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій. 
Тобто прокурором було повідомлено позивача про виявлені порушення та необхідність вжиття заходів представницького характеру для захисту законних інтересів держави (територіальної громади).
УЖКГ ЧМР у листі від 04.11.2025 №520-вих, адресованому Чернігівській окружній прокуратурі, зазначила про те, що спірні роботи були виконані у встановлений у Договорі строк.
У п. 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зазначено, що при вирішенні питання про необхідність звернення до суду з позовом компетентний орган може діяти в умовах конфлікту інтересів - коли порушення інтересів держави, про яке стверджує прокурор, може бути пов`язане з раніше вчиненими протиправними діями цього органу чи бездіяльністю. 
Для врахування цих обставин стаття 55 ГПК України передбачає такі правила:
- якщо особа, яка має процесуальну дієздатність і в інтересах якої подана заява, не підтримує заявлених позовних вимог, суд залишає заяву без розгляду, крім позову про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою, поданого власником (учасником, акціонером) цієї юридичної особи в її інтересах, а також позову прокурора в інтересах держави;
- відмова компетентного органу від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.
Отже, непідтримання компетентним органом позову, поданим в його особі, не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим, оскільки невжиття цим органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Зважаючи на викладене та виходячи із предмету і підстав позову, сформульованих прокурором, суд доходить висновку, що він правильно визначив Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради позивачем, компетентним органом, оскільки вона є стороною Договору та додаткових угод до нього, втім, не звернулася до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій після отримання інформації від прокурора про наявні порушення.
У порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради до Корпорації «Укртрансбуд» про стягнення штрафних санкцій. 
За таких обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення з боку прокурора бездіяльності Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави та про наявність підстав для звернення прокурора з цим позовом до суду. 

Щодо стягнення штрафних санкцій.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (тут і далі - у редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 882 ЦК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття.
Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.
Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.
За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом. 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 
Відповідно до частини другої статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.
Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг)
З наведених вище положень статей 230-231 ГК України, статей 549, 551, 611 ЦК України слідує, що встановлення неустойки (штрафу, пені) віднесено до умов договору, які сторони, в межах встановлених законодавством, визначають на власний розсуд при укладенні договору.
Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.
В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17 від 02.04.2019 у справі № 917/194/18 та Велика палата Верховного Суду у постанові від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19.
У п. 8.4 Договору сторони встановили, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за Договором, Генпідрядник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості робіт (з урахуванням вартості матеріалів), з яких допущено прострочення виконання понад 20 днів, за кожний день прострочення, також за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача 179 431,49 грн пені за період з 01.11.2023 по 17.12.2023 та 267 238,39 грн штрафу за несвоєчасне виконання спірних робіт.
Прокурор стверджує, що роботи на загальну суму 3 817 691,28 грн виконані відповідачем після закінчення встановленого строку на їх виконання, посилаючись на те, що акти приймання виконаних робіт №16, №17, №18, №19 та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2023 року підписані 18.12.2023.
Водночас позивач та відповідач наполягають на виконанні спірних робіт до 31.10.2023 та зазначають, що акти приймання виконаних робіт №16, №17, №18, №19 та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2023 року були підписані після 31.10.2023 з технічних причин у зв`язку з їх формуванням, а також попередньою перевіркою та підписанням їх уповноваженими на здійснення технічного нагляду особами.
Отже, спірним є питання своєчасності виконання відповідачем спірних робіт. 
У постанові Верховного Суду від 05.12.2023 у справі № 918/241/23 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг/виконання робіт, як зі сторони замовника, так і виконавця (підрядника), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані послуги (виконані роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою. 
Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.
Схожий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05.10.2023 у справі № 911/1981/20, від 10.08.2023 у справі № 914/11/22, від 16.08.2023 у справі № 914/131/22.
Таким чином, визначальним у даному випадку є реальність господарської операції, підписання актів приймання-передачі виконаних робіт є формальною необхідністю, яка не змінює суті виконаних робіт та не може ставити під сумнів їх виконання за умови доведення реальності господарської операції іншими належними та допустимими доказами.
Як встановив суд, 19.03.2023 між сторонами був укладений Договір, за умовами якого відповідач зобов`язався з власних матеріалів, своїми засобами та на свій ризик, у передбачений Договором строк виконати роботи по об`єкту: «Реконструкція водопроводу по вулиці Любецька від вул. Мазепи до вул. Ріпкинська в м. Чернігів» (Коригування в частині кошторисної документації). (СРУ за ДК 021:2015 код 45454000-4 Реконструкція), відповідно до затвердженої проектної документації, а Замовник - прийняти і оплатити вказані роботи, у порядку визначеному Договором та чинним законодавством України.
Відповідно до п. 5.1 Договору (у редакції Додаткової угоди №4 від 31.08.2023) такі роботи відповідач повинен був виконати у термін до 31.10.2023.
18.12.2023 сторони підписали акти приймання виконаних робіт №16, №17, №18, №19 та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2023 року на загальну суму 3 817 691,28 грн.
Позивач та відповідач стверджують, що підписання актів приймання виконаних робіт відбулось лише 18.12.2023 у зв`язку з виявленням технічним наглядом певних недоліків у їх оформленні та поверненням їх на доопрацювання, що зайняло значний час.
Проте жодних доказів на підтвердження обставин щодо дати складання цих актів, їх передання на погодження до технічного нагляду та повернення на доопрацювання сторони суду не надали.
Крім того, відповідач вважає, що умовами Договору взагалі не передбачений строк для складання Акту КБ-2в та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3), а також строк для здачі наданих послуг.
Суд не погоджується з цими доводами з огляду на таке.
Відповідно до п. 5.5 Договору після виконання Генпідрядником робіт Замовник повинен протягом 5 (п`яти) робочих днів прийняти виконану роботу та підписати акт приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою КБ-3. Надані акти приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в обов`язково мають бути попередньо перевірені та підписані уповноваженими на здійснення технічного нагляду особами.
Аналіз змісту зазначеного пункту свідчить про те, що Генпідрядник зобов`язаний протягом 5 робочих днів після завершення робіт надати Замовнику належним чином оформлені та підписані уповноваженими особами технічного нагляду акти приймання виконаних робіт за формою КБ-2в і довідку за формою КБ-3. Отже, обов`язок щодо своєчасного складання, погодження з технічним наглядом та передачі цих документів Замовнику покладається саме на Генпідрядника.
При цьому виявлення недоліків в оформленні актів та їх непогодження уповноваженими особами технічного нагляду є наслідком неналежного та несвоєчасного виконання Генпідрядником свого обов`язку щодо підготовки відповідних документів. 
Оскільки, як вже зазначав суд, правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи, тому у спірних правовідносинах встановленню підлягає саме реальність виконання спірних робіт у термін до 31.10.2023.
Відповідно до акта приймання виконаних робіт №16 від 18.12.2023 Замовник прийняв роботи, зокрема, з влаштування водопровідної камери № 1 (встановлення люка, монтаж металевої драбини), влаштування водопровідної камери № 11 (встановлення люка, монтаж металевої драбини), монтаж фасонних частин та водопровідної арматури (встановлення вказівників, приварювання фланців).
Згідно з актом приймання виконаних робіт №17 від 18.12.2023 Замовник прийняв роботи, зокрема, з реконструкції ділянки зовнішньої каналізаційної мережі К-1.2 (установлення залізобетонної огорожі), реконструкції ділянки зовнішньої каналізаційної мережі К-1.3 (влаштування круглого залізобетонного колодязя, встановлення єврокільця), реконструкції ділянки зовнішньої каналізаційної мережі К-1.4 (влаштування каналізаційних колодязів, улаштування бетонного покриття).
Відповідно до акта приймання виконаних робіт №18 від 18.12.2023 Замовник прийняв роботи, зокрема, роботи з влаштування водопровідних колодязів (улаштування круглих колодязів, встановлення єврокілець, плит покриття, перекриття, плит опорних, укладення сталевих водопровідних труб діаметрами 600-125 мм та їх гідравлічне випробування, встановлення патрубків сталевих, зароблення сальників), влаштування водопровідної камери № ПГ-2 (улаштування днищ підземної частини камери, установлення блоків стін підвалів, укладання плит покриття, установлення плит та кілець залізобетонних, влаштування сальників прохідних, укладення сталевих труб та їх гідравлічне випробування, встановлення патрубків сталевих), влаштування водопровідної камери № ПГ-11 (укладання плит покриття, установлення плит та кілець залізобетонних), монтаж трубопроводів (укладання трубопроводів з поліетиленових труб з гідравлічним випробуванням, промивання з дезінфекцією трубопроводів), монтаж фасонних частин та водопровідної арматури (установлення чавунних засувок або клапанів, пожежних гідрантів, встановлення чавунних фасонних частин, установлення сталевих зварних фасонних частин, установлення поліетиленових фасонних частин), фарбування фасонних частин (очищення піском та знежирення поверхонь, ґрунтування та фарбування, штучне сушіння).
Згідно з актом приймання виконаних робіт №17 від 18.12.2023 Замовник прийняв роботи, зокрема, прийнято роботи з влаштування круглих каналізаційних колодязів (встановлення круглого залізобетонного колодязя, встановленню люку чавунного (4 шт.)), реконструкції ділянки зовнішньої каналізаційної мережі К- 1.3 (влаштування круглих збірних залізобетонних люків), влаштування каналізаційних колодязів (встановлення єврокілець, гідроізоляція стін).
Позивач зазначає про те, що своєчасність виконання відповідачем робіт підтверджується Загальним журналом робіт №1. Зі свого боку відповідач вказує, що цей журнал містить короткий опис робіт, які можуть в себе включати ще безліч інших робіт, які більш детально описуються в актах КБ-2в.
Проте наведені вище в актах №16-19 роботи взагалі відсутні у Загальному журналі робіт №1, у тому числі і в скороченому варіанті, а останній запис взагалі датований 26.07.2023.
При цьому в актах приймання виконаних будівельних робіт №16-19 від 18.12.2023 зазначено про виконання, зокрема, таких робіт: навантаження металобрухту екскаваторами та перевезення металоконструкцій, улаштування ущільнених трамбівками підстилаючих щебеневих шарів, розроблення ґрунту, засипка траншей і котлованів піском.
Натомість у Журналі авторського нагляду під час будівництва спірного Об`єкта міститься запис від 16.11.2023 про те, що виконуються роботи по зворотній засипці котлованів колодязів №121, №2ІІ, ПГ2 піском з пошаровим ущільненням, а також роботи по приведенню будівельного майданчика до передачі об`єкта в експлуатацію, що з більшою вірогідністю свідчить про те, що станом на 16.11.2023 роботи з реконструкції Об`єкта остаточно завершені не були.
Крім того, рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради №689 від 03.11.2023 дозволено перекриття руху автотранспорту по вул. Любецькій на ділянках від вул. Івана Мазепи до вул. В`ячеслава Чорновола та від вул. В`ячеслава Чорновола до вул. Ріпкинської з 20.00 год. 11 вересня 2023 року по 20.00 год. 27 листопада 2023 року для проведення робіт з реконструкції водопроводу по вул. Любецькій. 
Отже, наведені обставини не підтверджують доводи позивача та відповідача про повне виконання спірних робіт до 31.10.2023 та, навпаки, з більшою вірогідністю свідчать про продовження виконання робіт у листопаді 2023 року, після спливу встановленого Договором строку.
Крім того, суд вважає, що наданий відповідачем лист від 31.10.2023 №331/10, у якому Корпорація «Укртрансбуд» повідомляє УЖКГ Чернігівської міської ради про фактичне завершення виконання робіт на Об`єкті станом на 31.10.2023, не є належним доказом, який підтверджує факт своєчасного виконання спірних робіт, оскільки наведена у ньому інформація не підтверджена жодними доказами, а надсилання такого повідомлення не перебачено ані умовами Договору, ані звичаєм ділового обороту. 
Водночас надані учасниками справи докази не дають змоги встановити точну дату закінчення відповідачем спірних робіт, однак суд враховує, що рух автотранспорту по вул. Любецькій, на ділянках від вул. Івана Мазепи до вул. В`ячеслава Чорновола та від вул. В`ячеслава Чорновола до вул. Ріпкинської, був відкритий з 27.11.2023, що підтверджується публікацією на офіційному вебсайті Чернігівської міської ради та є загальновідомою обставиною.
Отже, починаючи з 27.11.2023 відповідач об`єктивно не міг продовжувати виконання спірних робіт з реконструкції водопроводу на вул. Любецькій, зокрема, зазначених в Актах №16-19, оскільки на цій ділянці вже було укладено асфальтове покриття та відкрито рух транспорту.
Таким чином, приймаючи до уваги усі встановлені обставини у їх сукупності, а саме, що сторонами не надано доказів, у який саме період з 16.11.2023 спірні роботи дійсно були закінчені, а в Актах №16-19 було зазначено про їх виконання лише у грудні 2023 року, суд доходить висновку, що з найбільшою вірогідністю можна стверджувати лише про те, що вони були виконані до 26.11.2023, а отже прострочення їх виконання становить 26 днів.
Враховуючи те, що відповідач допустив прострочення виконання робіт на загальну суму 3 817 691,28 грн понад 20 днів, суд вважає правомірним застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати пені у розмірі 0,1 відсотка вартості робіт (з урахуванням вартості матеріалів), з яких допущено прострочення.
За перерахунком суду розмір пені за період з 01.11.2023 по 26.11.2023 становить 99 259,97 грн, що є меншим ніж нараховано та заявлено до стягнення прокурором.
Разом з тим, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача штрафу у розмірі 267 238,39 грн відсутні, оскільки сторони у п. 8. 4 Договору встановили таку відповідальність у разі прострочення виконання робіт понад тридцять днів, тоді як в даному випадку цей строк становить 26 днів. 

Висновки суду.
Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. 
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду. 
За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 
Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.
За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, частиною 9 ст. 129 ГПК України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, у тому числі, через неналежне документальне оформлення відповідних документів, суд вважає, що судовий збір, сплачений Чернігівською обласною прокуратурою за подання цього позову, має бути покладений саме на відповідача у повному обсязі.
Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Корпорації «Укртрансбуд» (код ЄДРПОУ 31071140, вул. Кірова, 25А, місто Чорнобиль, Іванківський район, Київська область, 07270; поштова адреса: вул. Шевченка, 103, м. Чернігів, 14030) на користь Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради (код ЄДРПОУ 03366374, вул. Реміснича, 19, м. Чернігів, 14000) 99 259,97 грн пені.
3. Стягнути з Корпорації «Укртрансбуд» (код ЄДРПОУ 31071140, вул. Кірова, 25А, місто Чорнобиль, Іванківський район, Київська область, 07270; поштова адреса: вул. Шевченка, 103, м. Чернігів, 14030) на користь Чернігівської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02910114, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) 5360,04 грн витрат зі сплати судового збору.
4. У решті позову відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України. 

Вебадреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/. 

Повне рішення складено 11.05.2026.

Суддя В. В. Шморгун