ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/30954/24 Суддя (судді) першої інстанції: Жук Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Файдюка В.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Софіївка-монтаж» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «Софіївка-монтаж» про стягнення адміністративного-господарських санкцій та пені,
В С Т А Н О В И В :
Рух справи.
01.07.2024 до Київського окружного адміністративного суду звернулось Київське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Софіївка-Монтаж" (надалі - ТОВ "Софіївка-Монтаж") про стягнення адміністративно-господарських санкцій 105252.66грн. та пені 1810.30грн., тобто загальну суму 107 061, 96 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач у 2023 році не вжив всіх заходів щодо створення робочих місць та працевлаштування особи з інвалідністю, а отже, обов`язок по виконанню нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідачем не виконано, що є порушенням статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", у зв`язку з чим до відповідача застосовані адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця для осіб з інвалідністю, а також накладено пеню за простроченням сплати адміністративно-господарських санкцій.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30.09.2025 р. позовні вимоги задоволено: стягнуто з ТОВ "Софіївка-Монтаж" на користь Київського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю  адміністративно-господарські санкції та пеню у розмірі 107 061.96 грн. 
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції суд виходив з того, що відповідач не надав належних доказів на спростування доводів позивача.
Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимоги відмовити у повному обсязі. 
Зокрема, апелянт наголосив, що справу було розглянуто за відсутності відповідача, а додані відповідачем документи до апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції щодо не працевлаштування і не створення робочого місця для інваліда, за що до підприємства були застосовані штрафні санкції.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2025 відкрито апеляційне провадження та витребувано справу зі суду першої інстанції, та після надходження справи до суду апеляційної інстанції, ухвалою від 25.11.2025 слухання справи призначено у порядку письмового провадження.
З поважних причин розгляд справи продовжувався. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, яким підтримано висновки суду першої інстанції. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке. 

Обставини справи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ «Софіївка-Монтаж» є юридичною особою зареєстрованою з 14.05.2010.
Відповідно до Розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік:
- середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали у ТОВ «Софіївка-Монтаж» за рік - 64 особи;
- середньооблікова чисельність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність 2 особи;
- норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця, округлені до цілого значення) одиниць 3;
- кількість робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами осіб з інвалідністю для роботодавців, у яких працює 26 осіб і більше 1.
Отже, зазначено у розрахунку, за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю, і не зайняте особою з інвалідністю, відповідач повинен до 15.04.2024 року самостійно сплатити адміністративно-господарську санкцію у розмірі 105 251, 66 грн. (а.с.8).
Вказаний розрахунок було надіслано до електронного кабінету відповідача та отримано останнім 07.03.2024, що підтверджується відповідною квитанцією і сума санкцій не була сплачена, внаслідок чого позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення суми санкції і пені. 
Зазначені обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до положень ч.1-4 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений Законом.
Законом, що визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами є Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 №875-XII (далі - Закон № 875).
Частиною першою статті 18 Закону № 875-XII передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, у тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 18 Закону №875).
Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
При цьому, частиною 2 статті 19 вказаного Закону визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Отримана від Пенсійного фонду України інформація, яка містить ознаки порушень законодавства про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, є підставою для проведення перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю.
Отримана від Пенсійного фонду України інформація про працевлаштованих осіб з інвалідністю використовується в Централізованому банку даних з проблем інвалідності для визначення в автоматичному режимі осіб з інвалідністю, які можуть бути працевлаштовані.
Порядок контролю за виконанням нормативу робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування, визначається Кабінетом Міністрів України.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, здійснює перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування.
Частиною 1 статті 20 Закону №875 визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Згідно частини 2 статті 20 Закону №875 порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів) (частина третя статті 20 Закону №875).
Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України (частина 4 статті 20 Закону №875).
Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VI «Про зайнятість населення» роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.
Відповідно до пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70 , інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням із Держстатом.
Порядок про подання звітності форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" затверджено наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 (далі - Порядок №316), цей порядок діяв до 06.07.2022 - дня набрання чинності наказом Міністерства економіки України 12.04.2022 №827-22 "Про затвердження форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядку її подання" (далі - Порядок №827-22).
Пункт 3 Розділу 1 Порядку №316 передбачав, що форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця. На підставі п.5 Розділу Порядку №316 форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Наказом Міністерства економіки України від 12.04.2022 № 827-22 було затверджено Порядок "Про затвердження форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", який визначає механізм подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (далі - Порядок № 827-22, форма № 3-ПН).
Відповідно до абзацу 3 п.1.2. Порядку 827-22, термін «роботодавець» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про організації роботодавців, їх об`єднання, права і гарантії їх діяльності», терміни «вакансія», «нове робоче місце» та «робоче місце» - у значенні, наведеному в Законі України «Про зайнятість населення», терміни «веб-сайт», «електронна печатка», «електронний підпис» та «кваліфікований сертифікат відкритого ключа» - у значенні, наведеному в Законі України «Про електронні довірчі послуги», терміни «електронна комунікація», «мережа Інтернет», «мобільний зв`язок» та «фіксований зв`язок» - у значенні, наведеному в Законі України «Про електронні комунікації», терміни «міжрегіональний центр зайнятості», «регіональний центр зайнятості» та «філія» - у значенні, наведеному в Положенні про Державну службу зайнятості, затвердженому наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 16 грудня 2020 року № 2663, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2020 року за № 1305/35588.
Згідно п. 1.4. та п.1.5 Порядку 827-22, форма № 3-ПН подається юридичними особами, фізичними особами - підприємцями, які в межах трудових відносин використовують працю фізичних осіб (далі - роботодавець), за наявності попиту на робочу силу (вакансії).
Форма № 3-ПН заповнюється та подається роботодавцем до філії міжрегіонального/регіонального центру зайнятості (або до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості - до дати припинення їхньої діяльності) (далі - центр зайнятості) незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Форма № 3-ПН може подаватися роботодавцем в електронній формі (з накладенням чи без накладення електронного підпису або печатки, які базуються на кваліфікованих сертифікатах відкритих ключів) або в паперовій формі (із засвідченням підписом керівника / фізичної особи - підприємця або уповноваженої ним (нею) особи).

Висновки суду.
Системний аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, тобто роботодавці, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, і надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування інвалідів інформацію у порядку, передбаченому Законом «Про зайнятість населення» та Наказом № 316, звітувати, у порядку, встановленому Законом №875-ХІІ та Порядком №70 про наявні місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, і у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції. 
Отже, чинним законодавством, а саме п. 1.4. та п.1.5 Порядку 827-22, форма № 3-ПН подається юридичними особами, фізичними особами - підприємцями, які в межах трудових відносин використовують працю фізичних осіб (далі - роботодавець), за наявності попиту на робочу силу (вакансії).
Позиція позивача, яку суд першої інстанції визнав такою, що підтверджена належними доказами, ґрунтується на тому, що відповідач не працевлаштовував протягом 2023 року і не створював на підприємстві робочі місця для осіб з інвалідністю, оскільки мав би створити 3 місця, але протягом року працювало лише 2 особи. 
Колегія суддів з такими висновками погоджується, оскільки апелянт не спростував обставину того, що відповідач за 2023 рік звітність форми №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" не подавав.
Крім того, протягом 2023 року на підприємстві з 01.01.2023 по 08.08.2023 на підприємстві працювало лише 2 особи з інвалідністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , тобто відповідач мав би у цей період подавати відповідні звіти.
Згідно п.5 Розділу Порядку №316 форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії.
Відповідно до положень п. 1.4. та п.1.5 Порядку 827-22, форма № 3-ПН подається юридичними особами чи фізичними особами - підприємцями, лише за наявності попиту на робочу силу (вакансії).
Отже, у відповідача такий обов`язок щодо подачі форми № 3-ПН у зазначений період був, проте доказів на спростування цієї обставини апелянт не надав.
Відповідно до ч.1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
Отже, враховуючи надані документи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягали задоволенню, оскільки протягом 2023 року на підприємстві відповідача працювало певний час всього 2 особи з інвалідністю, отже відповідач не вживав всіх необхідних заходів щодо працевлаштування ще 1 особи, через що не виконав норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році, тобто не виконав вимоги ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». 
Доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують такий висновок суду першої інстанції.
Проте, заслуговують на увагу інший довід апелянта, а саме те, що з 08.08.2023 на підприємстві працювало 3 особи з інвалідністю, про що було повідомлено позивача письмово.
Таким чином, обрахування санкції має бути: за 12 місяців 2023 року позивач нарахував адміністративно-господарську санкцію у розмірі 105252.66грн., проте якщо враховувати, що санкція підлягає застосуванню лише за період з 01.01.2023 по 01.08.2023 - тобто за 7 місяців, то розмір санкції становить (105252.66 / 12 місяців х 7 місяців) 61397.39 грн.
Розмір пені також підлягає зменшенню, а саме у розмірі 1056 грн. 
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню адміністративно-господарська санкція у розмірі 61397.39 грн. та пеня 1056 грн., загальна сума 62453.39 грн.
Надаючи оцінку всім іншим доводам відповідача, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Відповідно до положень ч.1ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції невірно встановлені обставини у справі внаслідок чого рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру адміністративного-господарських санкції та пені.
Керуючись статтями 308, 309, 311, 313, 315, 317, 321. 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Софіївка-монтаж» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 р. - задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «Софіївка-монтаж» про стягнення адміністративного-господарських санкцій та пені, змінити.
Перший та другий абзац резолютивної частини рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 р. викласти у редакції:
« 1. Адміністративний позов - задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Софіївка-Монтаж" (08131, Київська обл, Бучанський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Київська, буд. 3, код ЄДРПОУ 37074476) на користь Київського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (04052, м. Київ, вул. Глибочицька, 72, код ЄДРПОУ 19023989) адміністративно-господарські санкції та пеню у розмірі 62453 грн 39 коп. (шістдесят дві тисячі чотириста п`ятдесят три грн 39 коп.)"
В решті рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 р.- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку. 

Колегія суддів: О.В. Карпушова 
О.В. Епель

В.В. Файдюк