Справа № 199/9425/25
(2/199/768/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

15 червня 2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі: 
головуючого судді  Богун О.О. 
при секретареві   Дубовик А.П.
за участі: 
позивача ОСОБА_1 , 
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представник відповідача ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального провадження в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав, - 

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав. 
В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають спільну дитину - малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак відомості про народження дитини, а саме відомості про батька були внесені у державний реєстр на підставі ч.1 ст.135 СК України. З 2015 року між позивачем та відповідачем були фактично припинені будь-які відносини, та дитина залишилась проживати разом матір`ю за її місцем реєстрації. Відповідач лише інколи дозволяла позивачу бачитись із дитиною. У травні 2020 року позивачу стало відомо, що померла матір відповідача та після чого вона почала зловживати спиртними напоями, дитиною не займалась, могла не ночувати вдома та залишати дитину саму. Після чого, позивач разом зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , приїхали до відповідача щоб з`ясувати що відбувається з нею та дитиною, однак побачили що вона проживає у жахливих побутових умовах, не займається домогосподарством та дитиною. Дитина була вся в брудній одежі, мала стомлений та худорлявий вигляд, а також ознаки тілесних ушкоджень. Позивач забрав відповідача разом з дитиною до себе щоб привести їх до порядку та з`ясувати як надалі організувати життя дитини. Однак через два дні, коли позивач перебував на роботі, відповідач вночі пішла в невідомому напрямку та забрала з собою дитину. На прохання позивача залишити йому дитину для постійного проживання, відповідач йому відмовила та дочку йому не віддавала. У жовтні 2020 року, позивачу зателефонував рідний брат відповідача - ОСОБА_7 , та повідомив, що відповідачка б`є дитину та лається на неї, на що позивач вже викликав поліцію та повідомив про ці обставини. Після приїзду поліції та спілкування з відповідачем, працівниками поліції під розписку дитину було передано позивачу, а також поставлено дитину на облік до Управління-служби у справах дітей Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради. Також, після закінчення події, мав місце факт звернення позивача разом з дитиною 19.10.2020 року за медичною допомогою щодо побиття дитини до Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9» Дніпровської міської ради, про що свідчить виписка з медичної амбулаторної картки дитини. Відповідно до відомостей медичної виписки, вбачається, що лікарем при огляді дитини були зафіксовані на шкірі обличчя садні під лівим оком, на лівому стегні. Живіт м`який, болісний в епігастральній ділянці, стілець три рази на добу. Лікар ОСОБА_8 також, повідомила про випадок у відділ поліції та направила дитину на додаткові обстеження, а також на консультацію до дитячого невролога та хірурга. 20.10.2020 року відбулась консультація із дитячим хірургом, де було рекомендовано пройти консультацію із гастроентерологом. 26.10.2020 року на консультації гастроентеролога, було встановлено періодичний біль у животі, рідкий стілець, обкладений білим нальотом язик, а також функціональне порушення підшлункової залози та призначено лікування. 02.11.2020 року на консультації дитячого невролога було діагностовано, що дитина 18.10.2020 року внаслідок побиття отримала травму голови без втрати свідомості, забій м`яких тканин голови та діагностовано цереброастенічний синдром та було рекомендовано лікування. Відповідно, з жовтня 2020 року та станом на сьогодення малолітня дитина сторін - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з позивачем та повністю знаходиться на його утриманні та під його піклуванням. Для впорядкування питання щодо проживання дитини позивач звернувся до Управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, на що ним було отримано лист про надання інформації від 02.04.2021 року за №04/1554, відповідно до якого було роз`яснено, що йому необхідно вирішити питання щодо його батьківства над дитиною в офіційному порядку. У зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду для встановлення батьківства над дочкою.
Ухвалою від 05 серпня 2025 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою від 25 вересня 2025 року суд зобов`язав Орган опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної Дніпровської міської ради надати до суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою від 27 жовтня 2025 року підготовче провадження у справі закрите та вирішено перейти до судового розгляду.
15 червня 2026 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяв та просила задовольнити позов.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заявила що позов не визнає, хоче бачитись з дитиною та допомагати фінансово, спілкується з дитиною дуже рідко по телефону, не приходить до дитини бо дуже багато працює та в неї не вистачає часу на спілкування, не проживає разом з дитиною вже більше 6 років але дитина приходить до неї в гості разом з бабусею. Просила відмовити в задоволенні позову.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила що матері не можна дати дитину оскільки особисто свідок викликала поліцію у зв`язку з тим що ОСОБА_9 повідомила про насильство. Дитина завжди була брудна та побита, мати била дитину внаслідок чого дитина досі боїться що буде жити з мамою. У дитини захворювання крона, та у неї є спеціальне харчування у зв`язку з хворобою яке є дуже дорогим, дитина потребує постійного обстеження в лікарні. Вчиться дитина дуже добре, має грамоту, з мамою спілкуватися не хоче, за 6 років матір дівчинки ні разу не підійшла до школи, один раз мати прийшла на день народження дитини, на паркані повісила шматок торту та якусь невелику іграшку. Почала відвідувати дитину після того як почались суди та приносить банани та сир.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначив що з сусідом має гарні сусідські стосунки а відповідача бачила два рази. Гучних конфліктів не чула, бачила поліцію у дворі. Зазначає що мати не ходить додому до дитини, бачила що бабуся водить дитину до школи та забирає її.
Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Суд, вислухавши сторони, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають малолітню дитину, доньку - ОСОБА_5 . Відомості про дитину були внесені у порядку ч.1 ст.135 СК України.
З 2015 року донька постійно проживає з батьком ОСОБА_1 , де для дитини створені всі необхідні умови для життя, навчання та духовного розвитку.
Висновком адміністрації Амур-Нижнодніпровського району Дніпровської міської ради від 17.10.2025 року №4/5-632 визначено, що орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , 1983 року народження відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 страждає на захворювання з діагнозом - Шизофренія, параноїдна синдром. Далекозорість слабкого ступеню обох очей.
У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав, необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.
Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.
Посилання позивача на те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не приймає участь у вихованні дитини в судовому засіданні не було встановлено, не доведено ухилення від батьківських обов`язків, а також не підтверджено належними доказами, що до відповідача застосовувалися будь-які заходи впливу.
Крім того, в матеріалах справи наявний висновок компетентного органу про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його дитини.
Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дітей в матеріалах справи відсутні.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.
Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
В судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, який злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вищий спеціалізований суд України у справі № 211/559/16-ц від 01 листопада 2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувалася мати офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України».
Враховуючи, що дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків та аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен зважити на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
В п.п. 47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались та встановлені судом, застосовувати не можна, не було достовірно доведено, що відповідач свідомо, внаслідок винної поведінки, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідачки батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову.
Разом з тим суд зазначає що у зв`язку з захворюванням на яке страждає ОСОБА_3 вона не може бути позбавлена батьківських прав оскільки не може контролювати своїх дій у зв`язку з діагнозом Шизофренія.
Отже, з наданих позивачем доказів не вбачається наявність підстав, передбачених ст.164 СК України, а тому застосування до відповідача такого виняткового заходу як позбавлення батьківських прав, в умовах запровадження в Україні правосуддя, дружнього до дитини, суд вирішує питання виключно в інтересах дитини та, вважає недоцільним.
За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, які складаються з судового збору не відшкодовується позивачеві.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 280, 281, 282, 283, 289, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 25.06.2026 року.

Суддя О.О.Богун

15.06.2026