ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА

Справа № 953/9664/25 
№ провадження 2/646/1333/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 року      місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі
головуючої судді Іщенко О. В.,
секретар судового засідання Петренко А. О.,
учасники справи:
представник позивача Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» Лойфер А. Е.,
відповідачка ОСОБА_1 ,
розглянувши відповідно до приписів частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій позивача та відповідача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі
До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» в особі представника Лойфера А. Е. з вимогою стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованість у розмірі 48 645,56 гривень, з яких: 28 344,76 гривень - прострочене тіло кредиту, 20 300,80 гривень - відсотки за користування кредитом.
В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» затверджено рішення про зміну найменування Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», про що 30 листопада 2022 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
09 вересня 2021 року ОСОБА_1 через інтернет-сервіс «My Alfa-bank» звернулась до Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» з метою отримання банківських послуг відповідно до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в Акціонерному товаристві «АЛЬФА-БАНК».
09 вересня 2021 року між банком та відповідачкою було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в Акціонерному товаристві «АЛЬФА-БАНК» із такими умовами: тип кредиту - користування рахунком та встановлення відновлювальної кредитної лінії; назва продукту - Cameleon; мета кредиту - споживчі потреби; максимальний ліміт кредиту (кредитної лінії) - 200 000,00 гривень; сума доступного кредиту (кредитної лінії) - 20 000,00 гривень; процентна ставка - 0,01 % для торгових операцій, 37,00 % для операцій зняття готівки; тип процентної ставки - фіксована; тип картки - VISA Platinum строком дії 5 років; порядок повернення кредиту - щомісячно, не менше, ніж сума обов`язкового мінімального платежу 10 % від суми заборгованості, мінімум 50 гривень.
Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, випустивши кредитну картку та надавши відповідачці у розпорядження кредитні кошти. Відповідачка кредитну картку активувала та активно користувалась кредитними коштами.
Однак, ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 48 645,56 гривень, з яких: 28 344,76 гривень - прострочене тіло кредиту, 20 300,80 гривень - відсотки за користування кредитом, яку позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь.
Окрім того, Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь судові витрати, які складаються з суми судового збору - 2 422,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
25 лютого 2026 року до канцелярії суду відповідачка ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву.
В обґрунтування доводів, викладених у відзиві, ОСОБА_1 зазначила, що позивачем до позовної заяви не додано належних первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували фактичне надання кредитних коштів саме у заявленому розмірі 28 344,76 гривень. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є внутрішнім документом банку та не може уважатись первинним бухгалтерським документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки не містить формул розрахунку, розшифровки складових заборгованості за відповідні періоди, не дає можливості перевірити правильність нарахувань та не підтверджений меморіальними ордерами, банківськими проводками чи іншими документами первинного бухгалтерського обліку.
Окрім того, надана позивачем виписка містить взаємовиключні відомості: у ній зазначено загальну заборгованість у розмірі 16 843,19 гривень та одночасно кінцевий залишок у розмірі 28 344,75 гривень, при цьому механізм формування зазначених сум позивачем не пояснено.
Також відповідачка зазначила, що нараховані відсотки у сумі 20 300,80 гривень не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки відсутній детальний розрахунок із зазначенням періодів нарахування, покрокового алгоритму обчислення, відповідних формул, деталізації за кожен розрахунковий період, а також підтвердження погодження сторонами саме такого порядку нарахування процентів.
На думку відповідачки, позивачем не доведено, що їй було надано належним чином оформлений примірник договору, в якому погоджені всі істотні умови кредитування, а також не підтверджено факт надання достовірної інформації щодо порядку погашення заборгованості, визначення реальної річної процентної ставки та належного повідомлення про порядок нарахування процентів.
Із наданих матеріалів убачається, що останній платіж відповідачкою було здійснено у липні 2022 року, тоді як прострочення, за твердженням позивача, виникло з 08 вересня 2022 року. Позовну заяву подано 12 вересня 2025 року. 
Ураховуючи те, що договором передбачено щомісячний обов`язковий платіж, строк позовної давності підлягає обчисленню окремо щодо кожного щомісячного зобов`язання, у зв`язку з чим частина заявлених вимог пред`явлена після спливу трирічного строку позовної давності.
Отже, на переконання відповідачки, позивачем не доведено належного укладення кредитного договору в частині погодження його істотних умов, факту надання кредиту у заявленому розмірі, правильності розрахунку заборгованості за тілом кредиту, правомірності нарахування процентів та дотримання вимог Закону України «Про споживче кредитування».
З огляду на викладені вище обставини, ОСОБА_1 просила суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» у повному обсязі.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 09 березня 2026 року задоволено клопотання відповідачки про витребування доказів, витребувано у Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» докази: повний текст кредитного договору (з усіма додатками, умовами, правилами та тарифами), чинний на момент його укладення; документи, що підтверджують встановлення кредитного ліміту відповідачу (рішення уповноваженого органу банку, внутрішній кредитний висновок, розпорядження про відкриття кредитної лінії); документи, що підтверджують видачу та активацію платіжної картки; повну деталізовану виписку руху коштів по рахунку за весь період користування кредитом із розшифровкою кожної операції (дата, вид операції, сума, залишок після операції); первинні бухгалтерські документи, що підтверджують кожну операцію з надання кредитних коштів та їх списання, зокрема: меморіальні ордери, бухгалтерські проводки, внутрішні розпорядження щодо нарахування процентів, документи, що підтверджують віднесення сум до тіла кредиту та процентів; детальний розрахунок заборгованості із зазначенням: періоду нарахування процентів, формули розрахунку, розміру процентної ставки у кожному періоді, суми прострочення по кожному місяцю, дати виникнення прострочення щодо кожного платежу та розрахунок повної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування».
21 квітня 2026 року засобами системи «Електронний суд» від представника Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» Лойфера А. Е. надійшла заява разом із доказами, що витребовувались ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 09 березня 2026 року.
У якості пояснень представник позивача зазначив, що при укладенні договору, підписуючи його, ОСОБА_1 погодилася з усіма його умовами, позивачем надано всі необхідні докази, а умови кредитування були з нею погоджені. 
Також представник позивача зазначив, що підстави для застосування строку позовної давності відсутні.
У судове засідання, призначене на 22 квітня 2026 року, представник позивача не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Засобами системи «Електронний суд» надав заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином.
На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
09 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» із анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції АТ «АЛЬФА-БАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК».

У вказаній вище заяві ОСОБА_1 просила відкрити поточний рахунок № НОМЕР_1 у валюті на її ім`я у порядку, передбаченому чинним законодавством України та відповідно до умов договору.

Відповідно до пункту 20 частини 1 анкети-заяви умови кредиту: тип кредиту - кредитування рахунку; мета отримання кредиту - споживчі потреби; максимальний ліміт - 200 000,00 гривень; сума доступного кредиту - 20 000,00 гривень; строк кредитування - 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк, за умови дотримання клієнтом умов договору, але не більше строку дії картки; обов`язковий мінімальний платіж - 10 % від суми заборгованості, мінімум 50,00 гривень; процентна ставка за користування кредитом для торгових операцій - 0,01 %; процентна ставка за користування кредитом для операції зняття готівки - 37,00 %; тип процентної ставки - фіксована.

За змістом пункту 2.1. частини 2 анкети-заяви підписанням цього акцепту ОСОБА_1 підтвердила акцепт публічної пропозиції та укладення договору між нею та Акіонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» на умовах, викладених у Публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку www.alfabank.ua. 
Згідно із пунктом 2.5. частини 2 анкети-заяви цей акцепт підписано цифровим власноручним підписом клієнта та кваліфікованим електронним підписом уповноваженого представника банку і є укладеним з моменту накладення підпису представника банку.

Як зазначено у пункті 3.1. частини 3 анкети-заяви, підписанням сторонами цього акцепту, банк надає клієнту кредит на умовах, визначених цим акцептом.

Судом встановлено, що анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції АТ «АЛЬФА-БАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК» підписана 09 вересня 2021 року ОСОБА_1 власноручним цифровим підписом та кваліфікованим електронним підписом уповноваженого представника Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК».

У той же день ОСОБА_1 за допомогою цифрового власноручного підпису підписала паспорт споживчого кредиту, згідно із яким основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача є: тип кредиту - кредитування рахунку; спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом; сума/ліміт кредиту - 200 000,00 гривень; мета отримання кредиту - споживчі цілі; строк кредитування - 12 місяців з можливістю пролонгації відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору.

У якості інформації щодо загальної вартості кредиту для споживача зазначено таке: процентна ставка, відсотків річних: 0,01 % - для торгових операцій; 37,00 % - для операцій зняття готівки; процентна ставка - фіксована; платежі за супровідні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору - відсутні.

Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 37,00 відсотків річних.

Інформація, наведена у паспорті споживчого кредиту, зберігає чинність та є актуальною до 09 жовтня 2021 року.
Рішенням загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» від 12 серпня 2022 року змінено найменування Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК».

Відомості про рух грошових коштів по банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «СЕНС БАНК» на ім`я відповідачки, відображені у виписці з рахунка приватного клієнта № 553717-2025/0530 за період з 09.09.2021 по 14.05.2025.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості свідчить про те, що станом на 14 травня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 631793077 від 09 вересня 2021 року становить 48 645,56 гривень та складається з: простроченого тіла кредиту у сумі 28 344,76 гривень та відсотків за користування кредитом у сумі 20 300,80 гривень.

10 липня 2025 року Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» засобами поштового зв`язку направило на адресу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень, у якій було зазначено підстави виникнення заборгованості, її розмір, а також запропоновано сплатити заборгованість протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги. У вимозі також вказані реквізити для сплати заборгованості.
Отже, як убачається з наведених вище обставин справи, спірні правовідносини виникли між кредитодавцем - Акціонерним товариством «СЕНС БАНК» та фізичною особою ОСОБА_1 - споживачем фінансових послуг.

Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються учасниками цивільної справи.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального коденсу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із приписами частин першої та третьої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Згідно із приписами частин першої, четвертої, п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування тамісцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (занаявності), прізвище, ім`я, по батькові та місцепроживання споживача(позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.
У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно із приписами статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.
Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
Відповідно до частин першої - третьої статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Тому, з огляду на зміст статей 633 та 634 Цивільного кодексу України можна уважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Позивач, звертаючись до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 48 645,56 гривень, яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 28 344,76 гривень та заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 20 300,80 гривень, обґрунтував свої вимоги тим, що 09 вересня 2021 року відповідачка звернулась до Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК», яке в подальшому змінило найменування на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», із анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції АТ «АЛЬФА-БАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК».
Вказана анкета-заява була акцептована банком шляхом накладення уповноваженим представником банку кваліфікованого електронного підпису.
Умовами анкети-заяви сторони погодили всі істотні умови кредитування, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту, порядку користування кредитними коштами, сплати процентів та виконання інших зобов`язань. Підписавши анкету-заяву, відповідачка підтвердила свою згоду з умовами договору та зобов`язалась належним чином їх виконувати.
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на банківський рахунок, зазначений нею в анкеті-заяві, якими відповідачка активно користувалась.
Судом встановлено, що анкета-заява про акцепт публічної пропозиції АТ «АЛЬФА-БАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК» підписана 09 вересня 2021 року ОСОБА_1 власноручним цифровим підписом та уповноваженим представником банку - кваліфікованим електронним підписом.
У вказаній вище анкеті-заяві ОСОБА_1 просила відкрити на її ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 .
Умовами договору сторони погодили: тип кредиту - кредитування рахунку; максимальний ліміт - 200 000,00 гривень; сума доступного кредиту - 20 000,00 гривень; строк кредитування - 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк, за умови дотримання клієнтом умов договору, але не більше строку дії картки.

З наданої позивачем виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «СЕНС БАНК» на ім`я відповідачки, яка охоплює період з 09.09.2021 по 14.05.2025, убачається, що 09.09.2021 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 20 000,00 гривень. У подальшому кредитний ліміт змінювався, а саме: 10.03.2022 його збільшено до 20 127,42 гривень, 09.04.2022 - до 20 489,81 гривень, 10.05.2022 - до 20 851,61 гривень, 09.07.2022 - до 21 610,45 гривень.

У подальшому відповідачка активно користувалася кредитними коштами, зокрема, здійснювала зняття готівки, перекази грошових коштів, розрахунки у торговельних мережах, а також систематично вносила кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості.
У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 22.04.2024 року у справі № 559/1622/19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
З матеріалів справи убачається, що відповідачка у підписаній 09 вересня 2021 року анкеті-заяві просила відкрити на її ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 та надати на зазначений рахунок кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту.
Надана позивачем виписка по вказаному рахунку підтверджує, що саме на рахунок, зазначений відповідачкою в анкеті-заяві, банком було встановлено кредитний ліміт у погодженому сторонами розмірі - 09.09.2021 на рахунок відповідачки встановлено кредитний ліміт у сумі 20 000,00 гривень, який у подальшому збільшувався банком. 
Виписка також містить відомості про рух коштів по рахунку, а саме: здійснення відповідачкою операцій зі зняття готівкових коштів, безготівкових розрахунків у торговельних мережах, переказів коштів, а також внесення платежів у рахунок погашення кредитної заборгованості.
Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про фактичне користування відповідачкою кредитними коштами, наданими банком у межах встановленого кредитного ліміту.
Окрім того, систематичне використання відповідачкою кредитних коштів та часткове погашення заборгованості підтверджують прийняття нею умов кредитування та виконання договору сторонами упродовж достатньо тривалого часу.
Отже, суд доходить висновку, що факт укладення між сторонами кредитного договору, а також факт отримання та використання відповідачкою кредитних коштів належним чином підтверджуються матеріалами справи, зокрема, анкетою-заявою та випискою по особовому рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом у розумінні вимог законодавства.
Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 14 травня 2025 року заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 48 645,56 гривень, з яких: 28 344,76 гривень - прострочене тіло кредиту, 20 300,80 гривень - проценти за користування кредитом.
За період з 09 вересня 2021 року по 09 травня 2025 року відповідачкою було знято кошти з рахунку на загальну суму 24 658,19 гривень, тоді як внесено на рахунок - 7 714,00 гривень.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по банківському рахунку встановлено, що: 15 листопада 2021 року відповідачка внесла у рахунок погашення заборгованості 2 300,00 гривень; 12 грудня 2021 року - 3 600,00 гривень; 15 лютого 2022 року - 1 014,00 гривень; 18 лютого 2022 року - 800,00 гривень. Загальна сума внесених коштів становить 7 714,00 гривень.
Разом з тим, внесені 15 листопада 2021 року кошти у сумі 2 300,00 гривень були зараховані позивачем у рахунок погашення: простроченої заборгованості за овердрафтом - 344,19 гривень; простроченої заборгованості - 1 955,81 гривень. Внесені 12 грудня 2021 року кошти у сумі 3 600,00 гривень були зараховані на: погашення простроченої заборгованості - 1 802,58 гривень; погашення кредиту з рахунку - 1 797,42 гривень. Внесені у лютому 2022 року кошти у сумі 1 814,00 гривень були зараховані позивачем у рахунок: погашення простроченої заборгованості - 1 799,97 грн; сплати процентів за прострочену заборгованість - 14,03 гривень. 
Як убачається з наданої позивачем виписки по рахунку, заявлена сума простроченого тіла кредиту у розмірі 28 344,76 гривень складається з: простроченої заборгованості за овердрафтом - 6 734,31 гривень; простроченої заборгованості - 21 610,45 гривень. 
Окрім того, відповідачці систематично нараховувалися проценти за користування кредитом, проценти за несанкціонований овердрафт, проценти за прострочений несанкціонований овердрафт, а також комісія за обслуговування основної картки.
З наданого розрахунку заборгованості убачається, що суми, нараховані як овердрафт (несанкціонована заборгованість), позивачем переносились та включались до складу простроченого тіла кредиту.
Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, суд дійшов висновку, що значна частина заявленої до стягнення суми сформована за рахунок нарахувань, визначених позивачем як несанкціонований овердрафт, проценти за несанкціонований овердрафт та проценти за прострочений несанкціонований овердрафт, які в подальшому переносились позивачем та включались до складу простроченого тіла кредиту.
Разом із тим, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідачка була належним чином ознайомлена та погодила умови щодо виникнення несанкціонованого овердрафту, порядку його обчислення, розміру процентної ставки, порядку нарахування процентів за несанкціонований овердрафт, а також процентів за прострочений несанкціонований овердрафт.
Зокрема, позивачем не надано підписаних відповідачкою документів, які б містили погоджені сторонами істотні умови кредитування у цій частині, а саме: розмір процентної ставки, порядок та періодичність нарахування процентів, порядок погашення заборгованості, а також умови щодо відповідальності у разі виникнення несанкціонованої заборгованості. 
Надані позивачем витяги з тарифів, внутрішніх правил банку чи розрахунок заборгованості самі по собі не можуть свідчити про досягнення між сторонами згоди щодо зазначених умов та не підтверджують факту належного повідомлення і погодження таких умов відповідачкою.
Окрім того, як убачається з наданої позивачем виписки по рахунку, у період з 09 вересня 2021 року по 09 травня 2025 року позивачем систематично здійснювалося списання комісії за обслуговування кредитної заборгованості, загальний розмір якої становить 3 340,00 гривень.
Відповідно до пункту 4) частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4) частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно із додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (комісія за обслуговування кредиту) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Суд зазначає, що у кредитному договорі, укладеному між позивачем та ОСОБА_1 , не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
Ураховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
За таких обставин сума комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3 340,00 гривень не підлягає стягненню з відповідачки.
Разом із тим, аналіз виписки по рахунку свідчить про те, що фактичне користування відповідачкою кредитними коштами здійснювалось до 24 лютого 2022 року. Після зазначеної дати операції щодо використання кредитних коштів відповідачкою відсутні, однак розмір простроченого тіла кредиту продовжував збільшуватись.
Разом із тим, як установлено судом, збільшення суми простроченого тіла кредиту відбувалось не за рахунок фактичного використання відповідачкою нових кредитних коштів, а шляхом включення позивачем до складу простроченого тіла кредиту сум несанкціонованого овердрафту, процентів за несанкціонований овердрафт, процентів за прострочений несанкціонований овердрафт, а також інших платежів, правомірність нарахування яких позивачем належними та допустимими доказами не підтверджена.
Суд ураховує, що матеріали справи не містять доказів погодження відповідачкою умов щодо нарахування зазначених платежів, їх розміру, порядку обчислення та включення до складу тіла кредиту. Отже, такі нарахування не можуть вважатись складовою основного боргу за кредитним договором.
За таких обставин суд уважає за необхідне визначити розмір заборгованості виходячи з фактично отриманих та використаних відповідачкою кредитних коштів, за вирахуванням здійснених нею платежів у рахунок погашення заборгованості.
З матеріалів справи встановлено, що загальна сума фактично використаних відповідачкою кредитних коштів становить 24 658,19 гривень, тоді як загальна сума внесених нею коштів у рахунок погашення заборгованості складає 7 714,00 гривень.
Отже, непогашена сума фактично отриманих та використаних відповідачкою кредитних коштів становить 16 843,19 гривень.
Ураховуючи викладене вище, суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 16 843,19 гривень.
Стосовно обгрунтування позивачем наявності заборгованості відповідачки за простроченими відсотками суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 20 частини 1 анкети-заяви умови кредиту: тип кредиту - кредитування рахунку; мета отримання кредиту - споживчі потреби; максимальний ліміт - 200 000,00 гривень; сума доступного кредиту - 20 000,00 гривень; строк кредитування - 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк, за умови дотримання клієнтом умов договору, але не більше строку дії картки.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості встанавлено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 14 травня 2025 року становить 48 645,56 гривень та складається з: простроченого тіла кредиту - 28 344,76 гривень та відсотків за користування кредитом - 20 300,80 гривень.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що відсотки нараховувались позивачем у період з 09 вересня 2021 року по 09 травня 2025 року.
Суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів продовження сторонами строку кредитування після спливу визначеного договором дванадцятимісячного строку.
Хоча умовами анкети-заяви передбачено можливість пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії, позивачем не надано доказів того, що така пролонгація була фактично здійснена, погоджена сторонами у встановленому порядку та доведена до відома відповідачки. 
Також відсутні докази того, що після спливу первісного строку кредитування відповідачці фактично були доступні кредитні кошти та вона мала можливість повторно користуватись кредитним лімітом.
Разом з тим, з наданої позивачем виписки по рахунку убачається, що останнє фактичне використання відповідачкою кредитних коштів мало місце 24 лютого 2022 року. Після зазначеної дати операції щодо використання кредитного ліміту відсутні.
Однак, позивач продовжував нарахування процентів за користування кредитом у період до 09 травня 2025 року, унаслідок чого сума заявлених до стягнення процентів склала 20 300,80 гривень.
Суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить детального та зрозумілого обґрунтування порядку нарахування процентів, не дає можливості достеменно встановити: на які саме складові заборгованості здійснювалось нарахування процентів; який розмір процентної ставки застосовувався у відповідні періоди; чи здійснювалось нарахування процентів виключно на фактичний залишок використаних кредитних коштів; чи включались до бази нарахування процентів суми несанкціонованого овердрафту, комісій та інших платежів, правомірність яких судом поставлена під сумнів. 
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність нарахування відсотків за користування кредитом у заявленому розмірі 20 300,80 гривень, а тому підстави для їх стягнення відсутні.
Стосовно заявленого відповідачкою клопотання про застосування строків позовної давності суд зазначає таке.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Як зазначено у статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За змістом частини першої статті 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в якому пунктом 19 визначено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Разом з тим, 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні».
В подальшому, відповідно до Указів Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався і діє на даний час.
У свою чергу, пунктами 18, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Закон України № 4434-ІХ від 14.05.2025 року «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким виключено пункт 19 «Прикінцевих та перехідних положень» щодо призупинення строків позовної давності, набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 04 вересня 2025 року.
Отже, у період з 02 квітня 2020 року по 04 вересня 2025 року строки позовної давності були зупинені, і звернення позивача із вказаною позовною заявою 15 вересня 2025 року вчинено в межах строку позовної давності.
Відповідно до частин першої та другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 569/15311/21 зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. 
Отже, з урахуванням наведеного, оцінивши надані позивачем докази та встановлені у справі обставини відповідно до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Зокрема, суд уважає доведеним факт отримання та використання відповідачкою кредитних коштів та дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 16 843,19 гривень.
Разом із тим, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність нарахування та розмір заявленої до стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.
Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
В обґрунтування розміру понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 4 418,68 гривень позивачем надано договір про надання послуг № 1006 від 28 січня 2025 року, укладений між Акціонерним товариством «СЕНС БАНК» та адвокатським об`єднанням «СмартЛекс».
Згідно із пунктом 3.1. вказаного вище договоу за надання послуг, що полягають у вчиненні виконавцем дій, передбачених п. 1.1.1. та п. 1.1.2 цього договору замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у такому розмірі: за підготовку та подання позовної заяви до суду - 375,00 гривень; за отримання рішення суду - 225,00 гривень; комісійна винагорода від стягнутих коштів замовника - 7,85 %.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно із статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
У частині першій статті 60 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно зі статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Пунктом 12) частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до частини першої, пункту 1) частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до частин третьої, четвертої та шостої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).
Відповідно до пункту 3) частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, суд доходить висновку, що заявлена вимога про стягнення з відповідачки витрат позивача на оплату правничої допомоги підлягає задоволенню у розмірі, який є пропорційним розміру задоволених позовних вимог - 1 529,74 гривень.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи, що за результатами розгляду справи позовна заява підлягає частковому задоволенню, суд, керуючись положеннями статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, уважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 838,63 гривень, як частина судових витрат, понесених позивачем при поданні позовної заяви.

Керуючись статтями 2, 76, 89, 141, 259, 263 - 265, 352, 354 та 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:
Позовну заяву Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 843 (шістнадцять тисяч вісімсот сорок три) гривні 19 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» судовий збір у розмірі 838 (вісімсот тридцять вісім) гривень 63 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 529 (одна тисяча п`ятсот двадцять дев`ять) гривень 74 копійки.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 30 квітня 2026 року.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:
Позивач: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», ЄДРПОУ: 23494714, місцезнаходження: вулиця Велика Васильківська, будинок 100, місто Київ, 03150; номер телефона: +380939741949, email: smartlex.sensbank@gmail.com;
Представник позивача: Лойфер Антон Едуардович, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: вулиця Жамбила Жабаєва, будинок 7, місто Київ, 04112; номер телефона: НОМЕР_3 , email: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; номер телефону: НОМЕР_5 .

Суддя О. В. Іщенко