ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 30/3	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Орищин Г.В.
суддів Галушко Н.А.
Желіка М.Б.
секретар судового засідання Хом`як Х.А. 
розглянув апеляційну скаргу Львівської міської ради
на рішення Господарського суду Львівської області від 05.03.2010 (суддя Мороз Н.В.)
у справі № 30/3
за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Багіра-Лтд”, м. Львів
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Західно-Український техно-торговий центр “Івіта-сервіс”, м. Львів
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Львівське обласне державне комунальне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки
про спонукання до виконання умов договору
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Західно-Український техно-торговий центр “Івіта-сервіс”, м. Львів
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Багіра-Лтд”, м. Львів
про визнання права власності

За участю представників:
від скаржника – Павлова З.П.
від позивача за первісним позовом – не з`явився
від відповідача за первісним позовом – Лабай А.М.
від третьої особи – не з`явився

Товариство з обмеженою відповідальністю «Багіра ЛТД» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю Західно-Український техно-торговий центр «Івіта-сервіс», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради “Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки” про спонукання до виконання умов договору № 22/01-09 відповідального зберігання (з правом користування) - договірних зобов`язань на період до 29.03.2010.
Водночас, Товариство з обмеженою відповідальністю Західно-Український техно-торговий центр «Івіта-сервіс» звернулося до місцевого господарського суду з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Багіра ЛТД» про визнання права власності на нежитлові приміщення першого поверху з індексами 4-1 – 4-10, 4-10а загальною площею 137,1 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 11.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.03.2010 у справі № 30/3 відмовлено у задоволенні первісного позову та задоволено зустрічний позов. Суд визнав за Товариством з обмеженою відповідальністю Західно-Український техно-торговий центр «Івіта-сервіс» право власності на нежитлові приміщення першого поверху з індексами 4-1 – 4-10, 4-10а загальною площею 137,1 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 11. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Багіра ЛТД» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Західно-Український техно-торговий центр «Івіта-сервіс» 85 грн – державного мита та 236 грн – витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
Рішення мотивоване тим, що з матеріалів справи вбачається факт оспорювання позивачем за первісним позовом права власності відповідача на спірне майно та відмова його повернути після закінчення строку дії договору № 29/01-09 відповідального зберігання. Суд у рішенні зазначив, що згідно з ч.1 ст.949, ст.953 ЦК України, зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості, а також на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився; оскільки Товариство з обмеженою відповідальності «Багіра ЛТД» не повернуло майно, що підтверджується відсутністю відповідного акта-прийому-передачі, яке воно отримало від позивача за зустрічним позовом згідно договору № 29/01-09 від 29.01.2009, тим самим оспорює право власності позивача за зустрічним позовом на майно, відтак, порушені права відповідача підлягають захисту шляхом визнання за ним права власності.
Вказане рішення суду першої інстанції не оскаржувалося та набрало законної сили.
13.05.2025 до Західного апеляційного господарського суду від особи, яка не брала участі у справі – Львівської міської ради, надійшла апеляційна скарга у якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 05.03.2010 у справі № 30/3. 
Західний апеляційний господарський суд в ухвалі від 01.09.2025 (колегія суддів у складі: головуючої судді Якімець Г.Г., Бойко С.М., Бонк Т.Б.) постановив закрити апеляційне провадження у справі № 30/3 за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Господарського суду Львівської області від 05.03.2010, у зв`язку з встановленням судом обставин щодо подання апеляційної скарги особою, не залученою до участі в справі, питання про права, інтереси та (або) обов`язки якої не вирішувались судом першої інстанції у цій справі, оскільки такі обставини встановлено після відкриття апеляційного провадження.
Постановою Верхового Суду складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.12.2025 у справі № 30/3, касаційну скаргу Львівської міської ради задоволено, ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 01.09.2025 скасовано, а зазначену справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.12.2025 справу № 30/3 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуюча суддя – Орищин Г.В., судді Галушко Н.А., Желік М.Б. 
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання щодо прав та обов`язків Львівської міської ради, оскільки спірні приміщення належать до об`єктів комунальної власності. Апелянт вказує, що житловий будинок № 11 по вул. Мазепи, у складі якого перебувають спірні нежитлові приміщення, належить до комунальної власності на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)», якою затверджено Перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць. Оскільки будинок в цілому перебуває у комунальній власності, усі нежитлові приміщення в ньому, які не були приватизовані або відчужені у приватну чи державну власність на підставі відповідних правочинів, залишаються у комунальній власності. При цьому, спірні приміщення ніколи не відчужувались Львівською міською радою у приватну власність. Крім того, ТзОВ «Івіта-сервіс» у період з 1991 по 2008 роки орендувало спірні приміщення як комунальне майно, зокрема, на підставі договорів оренди № 5 від 01.01.1991, № 5 від 01.08.1992, № 4157 від 22.04.1994, № 4425 від 30.09.1997, № Ш-1245 від 14.11.2002 та № Ш-6738-8 від 05.11.2008, укладених у тому числі з Львівською міською радою.
У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Західно-Український техно-торговий центр «Івіта-сервіс» зазначило, що за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 11 розташована нежитлова будівля, а не житловий будинок, у зв`язку з чим твердження апелянта про належність вказаного об`єкта до житлового фонду не підтверджується належними доказами. Також, наголошує, що апелянтом не надано доказів набуття права власності Львівської міської ради на вказаний будинок; до апеляційної скарги не долучено ні свідоцтва про права власності, ні документів, які б підтверджували правомірність набуття такого права. Водночас, звертає увагу, що відповідно до акта прийому-передачі нежитлових приміщень на вул. Г. Мазепи в м. Львові від 31.07.1998, що підписаний між Управлінням комунального майна м. Львова та ТзОВ «Івіта-Сервіс», нежитлові приміщення загальною площею 137,1 кв. м передані позивачу у володіння, користування та розпорядження. Згідно відповіді ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 17.06.2009, а також відповіді ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» на запит ТзОВ «Івіта-Сервіс» будинок, в тому числі приміщення першого поверху загальною площею 137,1 кв. м, які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 11 – за територіальною громадою м. Львова не зареєстровані. Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.10.2010 у справі № 26/111(10) (26/50) переглянуто за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2009 у справі № 26/50, визнано недійсним договір оренди № Ш-6738-8 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 05.11.2008, укладений між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та ТзОВ «Івіта-сервіс» з моменту укладення, який стосувався саме спірних приміщень і підставою для визнання його недійсним була відсутність у територіальної громади міста Львова права власності на вказане нерухоме майно. Оскільки учасниками у справі № 26/111 (10) (26/50) були як ТзОВ «Івіта-сервіс» так і Львівська міська рада в особі Управління комунальної власності Львівської міської ради, то встановлена судом обставина відсутності права власності на спірне приміщення у апелянта, не підлягає доказуванню, що спростовує твердження Львівської міської ради про те, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції було вирішено питання про її права та обов`язки.
В судове засідання з`явились представники апелянта та відповідача, які підтримали доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї. 
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази в сукупності, судова колегія встановила такі обставини: 
Ухвалою Львівської обласної ради народних депутатів № 288 від 12.05.1993 «Про передачу майна комунальної власності», затверджено перелік майнових комплексів підприємств, установ та організацій, що передаються до комунальної власності міст обласного підпорядкування та районів області згідно з додатком № 1. 
У додатку №1, зокрема, зазначено ЖЕУ № 409 за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 11, а також бібліотеку № 46 (філіал центральної міської бібліотеки ім. Л. Українки) за адресою: м. Львів, вул. Гетьмана Мазепи, 11.
Згідно з технічним паспортом, складеним 28.03.1997, нежитлові приміщення з індексами 4-1 – 4-10, 4-10а загальною площею 137,1 кв.м, розташовані на першому поверсі будівлі за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 11.
Відповідно до акта приймання-передачі нежитлових приміщень по вул. Гетьмана Мазепи у м. Львові від 31.07.1998, підписаного між Управлінням комунального майна м. Львова та Товариством з обмеженою відповідальністю «Івіта-Сервіс», нежитлові приміщення загальною площею 137,1 кв. м передано ТзОВ «Івіта-Сервіс» у володіння, користування та розпорядження.
22.09.2004 відповідачем оформлено підрядну угоду про затвердження умов проведення капітального ремонту приміщень.
05.11.2008 між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та ТзОВ «Івіта-Сервіс» укладено договір оренди № Ш-6738-8 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), предметом якого були спірні приміщення.
29.01.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Багіра ЛТД» та відповідачем укладено договір № 29/01-09 відповідального зберігання (з правом користування), відповідно до умов якого, депонент передав, а виконавець прийняв на відповідальне зберігання на строк з 29.01.2009 до 29.08.2009 нежитлові приміщення першого поверху за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 11, загальною площею 37,3 кв.м з індексами 4-1, 4-2, 4-3 згідно з даними технічного паспорта ЛМБТІ від 28.03.1997 № 459.
03.02.2009 сторонами підписано акт приймання-передачі приміщень, який є невід`ємною частиною договору № 29/01-09 від 29.01.2009.
Згідно листа ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 17.06.2009, адресованого Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, будинок та приміщення першого поверху загальною площею 137,1 кв. м за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 11 за територіальною громадою м. Львова не зареєстровані.
Під час дії договору № 29/01-09, відповідачем проводився ремонт приміщень, у тому числі переданих у користування ТзОВ «Багіра ЛТД».
Відповідно до акта готовності об`єкта до експлуатації станом на 17.09.2009 капітальний ремонт спірних приміщень було завершено.
15.10.2009 відповідач направив ТзОВ «Багіра ЛТД» лист № 29/01-09 про відмову від договору № 29/01-09 відповідального зберігання (з правом користування).
Листом № Ю/6861 від 24.12.2009 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю Західно-Український техно-торговий центр “Івіта-сервіс”, що право власності на приміщення з індексами 4-1 – 4-10, 4-10а, загальною площею 137,1 кв.м, за іншими суб`єктами не зареєстровано. Також у листі ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 24.12.2009 на запит ТОВ «Івіта-Сервіс» зазначено, що будинок та приміщення першого поверху загальною площею 137,1 кв.м за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 11 за територіальною громадою м. Львова не зареєстровані.
13.04.2010 ТзОВ «Івіта-Сервіс» отримано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.
03.08.2010 ТзОВ «Івіта-Сервіс» звернулось до Управління комунальної власності Львівської міської ради із листом, у якому повідомило про реєстрацію за ним права на спірні приміщення та просило припинити нарахування орендної плати за договором оренди № Ш-6738-8 від 05.11.2008, долучивши копію витягу про реєстрацію права власності від 13.04.2010.
Листом від 30.08.2010 Управління комунальної власності повідомило ТзОВ «Івіта-Сервіс» про необхідність сплати орендної плати до остаточного вирішення питання щодо чинності рішення Господарського суду Львівської області від 05.03.2010 у справі № 30/3.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.10.2010 у справі № 26/111 (10) (26/50), прийнятим за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2009 у справі № 26/50, визнано недійсним з моменту укладення договір оренди № Ш-6738-8 нерухомого майна від 05.11.2008, укладений між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та ТзОВ «Івіта-Сервіс».
Перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків: 
Відповідно до ст. 17 ГПК України, право на апеляційний перегляд справи мають учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки.
При цьому, сам лише факт посилання особи на можливе порушення її прав оскаржуваним судовим рішенням не є достатньою підставою для задоволення апеляційної скарги. Така особа повинна довести наявність відповідного права чи охоронюваного законом інтересу, щодо якого судом було ухвалено рішення, а також підтвердити належними та допустимими доказами існування правового зв`язку між нею та предметом спору. 
Звертаючись з апеляційною скаргою, Львівська міська рада обґрунтовує своє право на оскарження тим, що спірні нежитлові приміщення належать до об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Львова, а тому рішенням Господарського суду Львівської області від 05.03.2010 у справі №30/3 фактично вирішено питання про права власника такого майна.
Однак, наведені доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи. 
Так, відповідно до ст. 73, 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Саме на особу, яка стверджує про належність їй певного права, покладається обов`язок доведення факту існування такого права та підстав його набуття.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, Львівська міська рада стверджує про належність житлового будинку № 11 на вул. Мазепи у м. Львові до комунальної власності, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 за № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» та ухвалу Львівської обласної ради народних депутатів від 12.05.1993 № 288 «Про передачу майна комунальної власності».
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що зазначені нормативні та індивідуальні акти самі по собі не є належними доказами виникнення права комунальної власності Львівської міської ради саме на спірні нежитлові приміщення площею 137,1 кв.м, розташовані за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 11. 
Зокрема, ухвала Львівської обласної ради народних депутатів № 288 від 12.05.1993 містить посилання на передачу до комунальної власності відповідних майнових комплексів, серед яких зазначено ЖЕУ № 409 та бібліотеку № 46, однак не містить відомостей про передачу у власність територіальної громади саме спірних нежитлових приміщень, які є предметом цього спору. Також вказаний документ не підтверджує ані склад майна, що підлягало передачі, ані факт завершення такої передачі щодо конкретного об`єкта нерухомості.
Водночас, до апеляційної скарги не долучено жодного правовстановлюючого документа, який би посвідчував набуття територіальною громадою міста Львова чи Львівською міською радою права власності на будинок за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 11 або на спірні нежитлові приміщення.
Апелянтом не надано свідоцтва про право власності, акта приймання-передачі відповідного об`єкта у комунальну власність, рішення компетентного органу про закріплення такого майна за територіальною громадою, матеріалів інвентаризації, реєстраційних документів чи будь-яких інших належних доказів, які б дозволяли встановити виникнення та існування права комунальної власності на спірне майно.
При цьому, матеріали справи містять лист ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 17.06.2009, адресований Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, згідно з яким будинок та приміщення першого поверху загальною площею 137,1 кв.м за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 11 за територіальною громадою міста Львова не зареєстровані. 
Аналогічні відомості містяться і в листі ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 24.12.2009, згідно з яким право власності на спірні приміщення за іншими суб`єктами не зареєстровано, а за територіальною громадою міста Львова будинок та приміщення також не зареєстровані.
Колегія суддів враховує, що сама по собі відсутність державної реєстрації права власності не завжди свідчить про відсутність такого права, якщо воно виникло на підставах, передбачених законом. Водночас, у даній справі Львівська міська рада не надала жодного належного доказу, який би підтверджував сам факт виникнення права комунальної власності незалежно від його державної реєстрації. Зокрема, в апеляційній скарзі Львівська міська рада посилається на рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 977 від 18.11.2011, на підставі якого видано свідоцтво про право власності, а 05.07.2012 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності. В судовому засіданні 21.05.2026 представник Львівської міської ради зазначив, що наведене в апеляційній скарзі посилання на рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 977 від 18.11.2011 є помилковим, оскільки такого рішення не існує.
Посилання апелянта на те, що ТзОВ «Івіта-Сервіс» протягом тривалого часу користувалося спірними приміщеннями на підставі договорів оренди комунального майна, також не можуть бути визнані достатніми доказами права власності Львівської міської ради. Сам факт укладення органом місцевого самоврядування договору оренди щодо певного майна не є безумовним підтвердженням належності такого майна до комунальної власності та не звільняє особу від обов`язку довести правові підстави набуття відповідного права.
Крім того, як встановлено матеріалами справи, рішенням Господарського суду Львівської області від 26.10.2010 у справі № 26/111(10) (26/50) договір оренди № Ш-6738-8 від 05.11.2008, укладений між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та ТзОВ «Івіта-Сервіс», було визнано недійсним з моменту його укладення. При цьому незалежно від оцінки правових наслідків зазначеного рішення для спірних правовідносин, саме по собі існування орендних відносин не підтверджує наявності у Львівської міської ради права власності на спірні приміщення за відсутності належних правовстановлюючих документів.
Згідно з ст. 86 ГПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінка доказів це віднайдення відповіді на питання, чи може певна інформація слугувати доказом у справі, а також чи переконують докази кожен окремо та у своїй сукупності у наявності чи відсутності певної обставини у справі.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", зокрема, змінено назву ст. 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що Львівська міська рада не довела належними та допустимими доказами наявності у неї або у територіальної громади міста Львова права власності на нежитлові приміщення першого поверху з індексами 4-1 – 4-10, 4-10а загальною площею 137,1 кв.м за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 11.
За відсутності доказів існування у апелянта права на спірний об`єкт нерухомого майна, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що рішенням Господарського суду Львівської області від 05.03.2010 у справі № 30/3 безпосередньо вирішено питання про права, інтереси чи обов`язки Львівської міської ради.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться переважно до незгоди апелянта з висновками місцевого господарського суду щодо належності спірного майна ТзОВ «Івіта-Сервіс», однак самі по собі не спростовують встановленої обставини відсутності належних доказів права комунальної власності на спірні приміщення та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.
Відтак, підстав для скасування рішення Господарського суду Львівської області від 05.03.2010 у справі № 30/3 за доводами апеляційної скарги Львівської міської ради колегія суддів не встановила.
З врахуванням наведеного, апеляційну скаргу Львівської міської ради слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 05.03.2010 у справі № 30/3 – без змін.
Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні вимог апеляційної скарги Львівської міської ради відмовити. 
Рішення Господарського суду Львівської області від 05.03.2010 у справі № 30/3 залишити без змін. 
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 01.06.2026.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік