Справа № 308/15337/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

29 червня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача - Кожух О.А.,
суддів – Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 02 липня 2024 року (суддя Ганько І.І.) у справі 308/15337/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивований тим, що 13 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №109514598. 
У своїх доводах щодо права вимоги до боржника позивач посилається на Реєстр боржників № 110 від 01 грудня 2020 року до Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс», згідно з яким до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №109514598. 
Вказує, що 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги. Згідно з п. 2.1 цього Договору, клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 4.1 цього ж Договору, сторони погодили, що право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги по формі, встановленій у додатку до цього договору. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 06 березня 2023 року до Договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 33 321,10 грн, з яких: 12 000,00 грн – сума заборгованості по основному боргу та 21 321,10 грн – сума заборгованості по відсоткам. 
Зазначає, що згідно з п. 3.9 Договору факторингу, у разі отримання коштів від боржників, органів Державної виконавчої служби в рахунок погашення заборгованості після дати підписання цього договору, клієнт зобов`язаний перерахувати ці кошти фактору протягом 3 (трьох) банківських днів з дати їх отримання (включно), на рахунок фактора, вказаний в розділі 10 даного договору. Таким чином, в разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. 
Вказує, що всупереч умовам кредитного договору, не зважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 06 березня 2023 року позивачем не здійснювалися нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, стверджує, що ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Кредитним договором № 109514598 в розмірі 33 321,10 грн, з яких: 12 000,00 грн – сума заборгованості по основному боргу, та 21 321,10 грн – сума заборгованості по відсоткам. 
З огляду на вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також понесені судові витрати у примусовому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, яке оскаржується

Заочним рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 02 липня 2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено повністю.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Договором № 109514598 від 13 вересня 2020 року в розмірі 33 321,10 грн, з яких 12 000 грн – сума заборгованості по основному боргу та 21 321,10 грн – сума заборгованості по відсоткам.
Вирішено питання судового збору.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем доведено укладення кредитного договору між первісним кредитором та ОСОБА_1 в електронній формі, та підтверджено перехід права вимоги до боржника ОСОБА_1 від первісного кредитора до позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». У зв`язку з відсутністю підтвердження погашення кредитної заборгованості позичальником суд встановив порушення умов виконання кредитного договору та задовольнив позов про стягнення боргу в повному розмірі.
Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 20.10.2025 залишено без задоволення заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 308/15337/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Узагальнені доводи апеляційної скарги 

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, відповідач ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
Відповідач заперечує підтвердження ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» проходження ініціалізації ОСОБА_1 в системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання ним кредитного договору №109514598 від 13.09.2020. Вказує, що в справі відсутнє підтвердження відправлення позичальнику одноразового ідентифікатора та перерахування кредитних коштів ОСОБА_1 , відсутні докази підписання відповідчем Договору та Додаткової угоди до договору. 
Також вказує, що позивачем не надано копії договору факторингу, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс».
Просить заочне рішення Перечинського районного суду Закрапатської області від 02.07.2024 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Також просить судові витрати за подання апеляційної скарги та а надання правничої допомоги (10000 грн) віднести на рахунок позивача. 

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу 

На апеляційну скаргу відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подало відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Перечинського районного суду від 02.07.2024 залишити без змін.
У відзиві позивач зазначає, що кредитний договір укладено між сторонами в електронній формі, відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Вказує, що з боку відповідача ОСОБА_1 не було жодних заперечень чи незгоди з умовами та правилами надання кредиту.
Щодо доводів апелянта про несправедливість умов договору позивач зазначає, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні ризики тощо, які передують укладенню договору. 
В даному випадку вважає, що кредитний договір та додаткові угоди було підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.
Зазначає, що в обов`язки Первісного кредитора входило надати інформацію позичальнику, що вимагається законом перед укладенням правочину, а факт ознайомлення з ними, їх об`єктивна оцінка та осмислення входить до зони відповідальності самого позичальника і подальше укладення правочину залежить від волі останнього.
Вказує, що позичальник, підписуючи кредитний договір, не висловив заперечень, зокрема і щодо способу та розміру нарахування відсотків.
Щодо перерахування кредитних коштів позивач вказує, що оскільки інформація про проведені операції на користь чи за дорученням клієнта є банківською таємницею, то ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не має змоги надати суду виписку з особового рахунку позичальника.
Зазначає, що відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок Позичальника, вказаний у договорах, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить.
До відзиву на апеляційну скаргу позивач додав додакові докази на заперечення доводів відповідача, а саме: детальний розрахунок заборгованості від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до кредитного договору № 109514598; детальний розрахунок заборгованості від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до кредитного договору № 109514598; доказ надання кредитних коштів Відповідачу за кредитним договором № 109514598. Вказані докази просить долучити до матеріалів справи.
Щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування зазначає, що розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. 
Щодо відступлення права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до відзиву долучив наступні документи: витяг із Реєстру прав вимоги № 110 від 01.12.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, витяг з Реєстру Боржників № 2 від 06.03.2023 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022; детальний розрахунок заборгованості від ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» по кредитному договору № 109514598; детальний розрахунок заборгованості від ТОВ «Таліогн Плюс» по кредитному договору № 109514598; доказ надання кредитних коштів відпвідачу за кредитним договором; платіжну інструкцію до Реєстру Боржників № 2 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022.
Відносно заявленого відповідачем розміру судових витрат на правничу допомогу позивач вважає такий розмір неспівмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг. Документів, які б підтверджували факт понесених витрат на првничу допомогу немає.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 02.07.2024 – залишити без змін.

Межі розгляду справи апеляційним судом

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не належить до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи встановлені судом 

Судом встановлено, що 13 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено Договір №109514598, згідно з умовами якого товариство надало позичальнику кредит без конкретної споживчої мети, на суму 3 100 грн 00 коп на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Так, кредит надано строком на 16 (шістнадцять) днів від дати отримання кредиту позичальником. На вказаний період нараховуються проценти за користування кредитом за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,66 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом. У випадку користування кредитом понад вказаний строк умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Розрахунок сукупної вартості кредиту за дисконтною процентною ставкою та термін платежу згідно строку, передбаченого п. 1.2 цього договору, зазначені в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (а. с. 5-6).
Згідно п. 2.2.2 вказаного Договору, позичальник зобов`язаний, зокрема, вчасно повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором; у випадку неповної та/або невчасної сплати кредиту та процентів за користування ним, сплатити також пеню в розмірі, зараховуваному відповідно до умов цього договору; виконувати інші обов`язки, передбачені цим договором. Також пунктом 2.2.1.3. передбачено, що позичальник має право звернутись до Товариства з наміром продовження строку кредиту та/або реструктуризації зобов?язань за договором. 
У вказаному договорі зазначаємо, що уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті товариства www.moneyveo.ua.
У пункті п. 4.7. Договору вказано, що сторони дійшли згоди, що у всіх віднросинах між Позичальником та Товариством і якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
Електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV8N2Y2 відповідач підписав договір (графік розрахунку - додаток до договору №109514598 від 13.09.2020, який є четвертим з чотирьох загальних аркушів).
Також до позовної заяви додано додаткові угоди до договору №109514598 від 13 вересня 2020 року. Зокрема, додано угоду 15 вересня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено додаткові угоди, згіно з умовами яких сторони домовились збільшити суму кредиту на 300 грн, а також на 3000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти, надані у кредит та сплатити проценти за користування Кердитом на умовах договору (за договором 1,66%). Викладено графік розрахунку в новій редакції, а також збільшено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 26,2 % від суми кредиту, та того ж дня в розмірі 24,84 % від суми кредиту(а.с.10).
Також додано додаткові угоди до договору №109514598 від 13.09.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , датовані 16, 18, 28, 29, 30 вересня 2020 року та 14 і 15 жовтня 2020 року. Вказаними додатковими угодами сторони неодноразово домовлялися про збільшення суми кредиту на умовах строковості, зворотності, платності, зі сплатою відсотків за користування кредитом на умовах договору (а.с. 7,8,11-17). 
До вказаних додаткових угод додавались нові графіки розрахунків.
Позивач стверджує, що заборгованість відповідача по тілу крдиту становить 12000 грн. Така сума вказана у додатковій угоді від 15 жовтня 2020 року.
Проте, колегія суддів констатує, що відповідні додаткові угоди не містять електронного підпису позичальника оноразовим ідентифікатором.
Позовна заява разом із додатками надійшла до суду першої інстанції у паперовому вигляді – була надіслана поштою. На кожному аркуші міститься відбиток штампу «Згідно з оригіналом. Представник Грибанов Д.В.» та міститься відбиток печатки позивача «для долкументів». 
На підтвердження відступлення права вимоги від первісного кредитора – ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» позивач надав суду копію договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» (Клієнт), відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти з розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у Додатку до цього договору. Відповідно до п. 1.2 вказаного Договору, «Кредитний договір» - кредитний договір, укладений між Первісним кредитором, яким є Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» і боржником, право грошової вимоги за яким отримало Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». 
Згідно з витягу з реєстру прав вимоги № 2 до Договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ «Таліон плюс» 06.03.2023 відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за Договором № 109514598 від 13 вересня 2020 року (а. с. 19-20, 21).
Відповідно до поданого розрахунку заборгованості за кредитним договором №109514598 від 13.09.2020 вбачається, що борг позичальника ОСОБА_1 перед ТОВ «Таліон плюс» станом на 06.03.2023 складав 33321,10 грн (12000 грн - тіло кредиту та 21321,30 грн – заборгованість повідсотках), і така ж сума залишалась незмінною як борг перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с.22).
Щодо відступлення права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до відзиву долучив наступні документи: витяг із Реєстру прав вимоги № 110 від 01.12.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, витяг з Реєстру Боржників № 2 від 06.03.2023 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022; детальний розрахунок заборгованості від ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» по кредитному договору № 109514598; детальний розрахунок заборгованості від ТОВ «Таліогн Плюс» по кредитному договору № 109514598; доказ надання кредитних коштів відповідачу за кредитним договором; платіжну інструкцію до Реєстру Боржників № 2 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022.

Застосовані норми права та мотиви апеляційного суду

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підписуза допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Згідно з ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Враховуючи положення частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
В апеляційній скарзі відповідач вказує, що кредитний договір не містить відмітки про підписання такого електронним підписом.
Разом з тим, згідно з поданого суду кредитного договору №109514598 від 13.09.2020, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , а також графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною кредитного договору, вбачається, що такий підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV8N2Y2, який відправлено 13.09.2020 о 18:45:27 та введено позичальником 13.09.2020 о 18:45:54 (а.с.8 зворот).
Таким чином, факт укладення кредитного договору 13.09.2020 доводяться матеріалами справи та не спростовано відповідачем.
В той же час, як встановлено апеляційним судом, надані позивачем копії додаткових угод до договору №109514598 від 13.09.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , датовані 15, 16, 18, 28, 29, 30 вересня 2020 року та 14 і 15 жовтня 2020 року, та графіки розрахунків до них, не містять електронного підпису позичальника оноразовим ідентифікатором, що свідчить про відсутність погодження між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 про надання відповідачу кредиту у розмірі 12000 грн. та погодження відсоткової ставки за користування кредитом. Отже, позивачем не надано доказів укладення таких додаткових угод та, відповідно, не надано доказів досягнення відповідних домовленостей. 
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Належним виконанням зобов`язань з боку позичальника є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.
До позовної заяви також не було надано рохрахунок заборгованості відповідача перед  ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога». Такий розрахунок було долучено до відзиву на апеляційну скаргу. Представник позивача, всупереч положенням ч. 2 ст 367 ЦПК України, не навів поважних причин неможливості подання такого розрахунку до суду першої інстанції. Зважаючи на те, що позивачем не доведено факту надання відповідчеві кредиту у розмірі 12000 грн., такий розрахунок правового значення не має. 

Стосовно договорів факторингу, то колегія суддів зазначає наступне.

Слушними є доводи відповідача ОСОБА_1 щодо відсутності копії договору факторингу, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс».
Матеріали справи не містять договору факторингу, за яким право вимоги до Боржника ОСОБА_1 перейшло від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс», яке в свою черго передало право вимоги до ОСОБА_1 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».
Позивач стверджує, що таке право за даним кредитним договором, який укладено сторонами 13.09.2020 було передано договором факторингу, укладеного 28.11.2018 на підставі підписаного реєстру боржників.
При цьому судовою колегією встановлено, що на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 ще не виникло (не існувало) зобов`язання між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 , не було укладено кредитного договору, тобто у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018.
За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Зокрема, у справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу (правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 у справі N 752/8842/14-ц).
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.
У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №755/15965/17).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача.  Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.
У постанові від 18.10.2023 у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 тощо).
Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно з статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Предметом відступлення може бути лише зобов`язальна вимога, яка є дійсною, належним чином індивідуалізованою та правомірною та доводить, що вказані ознаки предмета є сутнісними, а відсутність хоча б одного з них позбавляє певну вимогу можливості бути предметом відступлення.
Колегія зазначає, що під існуючою грошовою вимогою слід розуміти грошову вимогу, строк платежу за якою на момент укладення договору фінансування під відступлення грошової вимоги уже настав. Майбутньою вимогою, як предмета відступлення, під яке надається фінансування, може бути грошова вимога, яка ґрунтується на договорі, вже укладеному до моменту відступлення, строк платежу за яким ще не настав.
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.  Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17, від 18.10.2018 у справі № 910/11965/16.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 N 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 N 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
З матеріалів справи вбачається, що договір №109514598 від 13.09.2020 укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 . 
Договір факторингу, доданий до позовної заяви, як доказ права вимоги ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено між позивачем та ТОВ «Таліон Плюс». Зі змісту якого не вбачається перехід права вимоги до позичальника ОСОБА_1 від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».
Крім того, посилання позивача на Договір факторингу N 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс» є безпідставними, оскільки вказаний договір був укладений 28.11.2018, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , та у первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018.
Таким чином, оскільки кредитний договір від 13.09.2020 був укладений через два роки після укладення договору факторингу від 28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», тому право вимоги щодо цього кредитного договору не існувало на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018.
Судовою колегією встановлено, що обсяг прав та обов`язків сторін по договору факторингу від 28.11.2018 не свідчать жодним чином про перехід до ТОВ «Таліон Плюс» від первісного кредитора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» права вимоги до ОСОБА_1 , за договором №109514598 від 13.09.2020.
Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути передане цим товариством на підставі доданого до справи договору факторингу від 20.10.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яке за вищенаведених обставин не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 13.09.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Зважаючи на те, що договір факторингу укладений між первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 - до моменту виникнення у первісного кредитора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» права вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором, укладеним між ними 13.09.2020, підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» заборгованості за договором №109514598 від 13.09.2020 - відсутні, оскільки на момент відступлення права вимоги шляхом укладення договору факторингу вимога до боржника ОСОБА_1 не була дійсною і не належала первісному кредитору на момент її відступлення.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ТОВ «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» не надало належних і допустимих доказів отримання права вимоги щодо боржника ОСОБА_1 за договором 109514598 від 13.09.2020 від первісного кредитора на кожному етапі такої передачі.
Відтак у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №109514598 від 13.09.2020 слід відмовити.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Апеляційним судом встановлено, що кредитний договір укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 13.09.2020. На момент відступлення права вимоги, шляхом укладення договору факторингу між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» від 28.11.2018, вимога до боржника ОСОБА_1 не була дійсною і не належала первісному кредитору на момент її відступлення. Позивачем не подано суду належних та допустимих доказів переходу права вимоги до позичальника ОСОБА_1 від первісного кредитора – ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс», яке відступило це право вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу №20102022 від 20.10.2022. Крім того, позивачем не подано суду детального розрахунку боргу, а саме за який період нараховано борг, яким кредитором, та за якою відсотковою ставкою.
Оцінюючи обставини справи у сукупності, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, у розумінні статей 77, 78 ЦПК України на підтвердження заявлених вимог, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про задоволення позову не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, тому рішення місцевого суду слід скасувати з підстав, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - відмовити.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач просить суд покласти на позивача судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги. Зазначає, що витрати відповідача складаються зі сплати судового збору в розмірі 4026 грн та оплати послуг правової допомоги в розмірі 10000 грн.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом третім частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України). 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За подання апеляційної скарги на рішення суду відповідачем сплачено 4026 грн судового збору, що підтверджується квитанцією від 11.11.2025 (а.с.122) та квитанцією про доплату судового збору від 11.12.2025 (а.с.132). Вказана сума судового збору підлягає стягненню з позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на корить відповідача ОСОБА_1 .
Щодо заявлених відповідачем витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн, то вказана сума витрат не підтверджена належними та допустими доказами, оскільки відповідачем не подано суду договору про правову допомогу, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З цих підстав заявлений відповідачем ОСОБА_1 розмір судових витрат на надання правничої допомоги є необґрунтованим, тому на позивача не можуть бути покладені заявлені витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу за подання апеляційної скарги на рішення суду. У зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 02 липня 2024 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №109514598 від 13.09.2020 у розмірі 33 321,10 грн - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 4026 гривень судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
У стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 29 червня 2026 року.

Суддя-доповідач:

Судді: