Справа № 420/15706/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Білостоцького О.В.
При секретарі: Пудової Г.В.

За участю сторін:
Позивача: не з`явилась
Представника відповідачів: Санагурської Р.С. 
Третьої особи: не з`явився 

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – арбітражний керуючий Вербицький Олексій Вікторович про визнання протиправною бездіяльності та дій, визнання протиправним та скасування пункту рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – арбітражний керуючий Вербицький Олексій Вікторович, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України та Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих щодо ненадання відповіді на звернення Сластнікової Г.О. від 13.02.2025 року;
- визнати протиправними дії Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих щодо скасування висновків акту позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Вербицького О.В. від 07.10.2024 року №42А, складеного Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса);
- визнати протиправним та скасувати пункт двадцять другий порядку денного Рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 25.11.2024 року, яке оформлене протоколом засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, відповідно до якого скасовано висновки акта позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Вербицького О.В. від 07.10.2024 року №42А, складеного Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса).
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що у провадженні Господарського суду Дніпропетровської області на стадії ліквідаційної процедури перебуває справа №904/6023/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «НЗСТ «ЮТІСТ», в якій на позивача як арбітражного керуючого було покладено повноваження ліквідатора у період з 15.09.2022 року по 28.07.2023 року. Під час здійснення своїх повноважень як ліквідатора, позивачем було внесено до реєстру вимог кредиторів інформацію про погашення вимог першої черги шляхом перерахування коштів боржником в сумі 58 865,00 грн. на банківські рахунки кредиторів.
Однак, з виписки з ліквідаційного рахунку ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» про рух коштів за період з 28.07.2023 року по 09.05.2024 року (за період виконання повноважень ліквідатора ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» вже іншим арбітражним керуючим - Вербицьким О.В.) позивачем було з`ясовано, що арбітражним керуючим Вербицьким О.В. було здійснено повторне (подвійне) погашення вимог кредиторів ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» першої черги.
Враховуючи вищевикладене, позивачем 07.06.2024 року було подано скарги до Міністерства юстиції України та безпосередньо до Департаменту з питань банкрутства Міністерства юстиції України на вищевказані дії арбітражного керуючого Вербицького О.В. Контролюючим органом було проведено позапланову невиїзну перевірку, внаслідок якого було винесено Акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Вербицького О.В. від 07.10.2024 року №42А, складеного Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса). Проте, 25.11.2024 року відбулося засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, згідно з п.22 порядку денного якого, Комісією розглядалось звернення арбітражного керуючого Вербицького О.В. від 09.10.2024 року щодо незгоди з висновками Акту позапланової невиїзної перевірки від 07.10.2024 №42А, за результатами чого Комісія прийняла рішення скасувати висновки вищевказаного Акту позапланової невиїзної перевірки як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства. 
Посилаючись на те, що вищевказане рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 25.11.2024 року, оформлене пунктом 22 порядку денного протоколу засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 25.11.2024 року №9/24, порушило її професійне право на відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням ліквідаційної процедури, позивач звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом.
Ухвалою суду від 10.06.2025 року було повернуто адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – арбітражний керуючий Вербицький Олексій Вікторович про визнання протиправною бездіяльності та дій, визнання протиправним та скасування пункту рішення на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України.
Не погодившись із вищевказаною ухвалою, позивач подала на неї апеляційну скаргу.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.09.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 року було скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Адміністративна справа №420/15706/25 надійшла з П`ятого апеляційного адміністративного суду до Одеського окружного адміністративного суду 26.09.2025 року.
Ухвалою суду від 01.10.2025 року було прийняти до свого провадження адміністративну справу №420/15706/25, та відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами, в порядку ч.5 ст.262 КАС України.
13.10.2025 року від представника Міністерства юстиції України надійшли аналогічні за змістом відзиви по справі (т. 1 а.с. 95-138, 188-230), з яких вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що рішення від 25.11.2024 року було прийняте Дисциплінарною комісією правомірно, в межах наданих Дисциплінарній комісії законодавством повноважень, та оформлене у відповідності до вимог Положення про Дисциплінарну комісію. Також безпідставним є твердження Позивача про те, що Дисциплінарна комісія визнала правомірними протиправні дії арбітражного керуючого Вербицького О.В. щодо задоволення ним вимог кредиторів, які вже були погашені в процедурі санації, оскільки оскаржуване рішення Дисциплінарної комісії стосується скасування висновків Акту перевірки, а прийняття рішення про визнання правомірними дій арбітражних керуючих не належить до компетенції Дисциплінарної комісії, тому не могло бути нею прийняте. Також відповідач звернув увагу на те, що рішення Дисциплінарної комісії про скасування висновків Акту перевірки не порушує безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача. 
Ухвалою суду від 09.12.2025 року було вирішено подальший розгляд справи №420/15706/25 проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання по справі.
12.01.2026 року (перенесено через повітряну тривогу у м. Одесі), 04.02.2026 року, 03.03.2026 року та 24.03.2026 року були проведені підготовчі судові засідання по справі, в яких приймали участь позивач – ОСОБА_1 (була присутня лише 03.03.2026 року та 24.03.2026 року), представник відповідачів – Санагурська Р.С., та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Вербицький О.В., які надавали пояснення щодо предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та заперечень проти них, а також долучали додаткові письмові докази по справі (т.2 а.с.1-4, 5-8, 9-82, 83-94). Позивач під час підготовчих судових засідань посилалась на те, що протиправні дії Вербицького О.В. в частині повторного погашення вимог кредиторів ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» першої черги вплинуло на нарахування їй основної грошової винагороди як арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ», а також понесених витрат, пов`язаних із справою про банкрутство. Також 24.03.2026 року підготовче провадження у справі №420/4443/25 було закрито та призначено розгляд справи по суті на 21.04.2026 року, але було перенесено через перебування головуючого судді у щорічній відпустці.
13.05.2026 року було проведено судове засідання, в якому представник відповідачів – Санагурська Р.С. виступила із вступним словом та заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Інші учасники справи до судового засідання не з`явились через оголошення повітряної тривоги в м. Одесі, були повідомлені про дату та час судового засідання належним чином та своєчасно. Позивач надала клопотання про подальший розгляд справи за її відсутності. Також у судовому засіданні були долучені додаткові письмові докази по справі (т.2 а.с.106-115, 116-126, 127-131, 132-139).
Суд під час розгляду справи встановив наступне.
У провадженні Господарського суду Дніпропетровськоі? області на стадіі? ліквідаціи?ноі? процедури перебуває справа №904/6023/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольськии? завод сталевих труб «ЮТІСТ» (далі – ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ»).
Сластнікова Ганна Олександрівна як арбітражний керуючий з 15.09.2022 року була призначена ліквідатором ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» на виконання постанови Господарського суду Дніпропетровськоі? області від 15.09.2022 року у справі №904/6023/19. Вказані повноваження позивач виконувала до моменту її відсторонення, а саме до 28.07.2023 року, що учасниками справи не заперечувалось.
При цьому, під час виконання своїх повноважень як ліквідатора, позивачем був направлении? запит до арбітражного керуючого Венськоі? Оксани Олександрівни (виконувала повноваження розпорядника маи?на та керуючого санацією ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ»), в якому позивач, зокрема, але не виключно, просила надати інформацію про погашення зобов`язання ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» перед кредиторами першоі? черги шляхом перерахування коштів боржником в сумі 58 865,00 грн. на банківські рахунки кредиторів протягом 20 робочих днів з моменту затвердження Плану санаціі?. Пізніше ОСОБА_2 листом від 22.12.2022 року повідомила позивача, що вимоги першоі? черги були погашені шляхом перерахування коштів боржником в сумі 58 865,00 грн. на банківські рахунки кредиторів. Отриману інформацію про погашення вимог кредиторів позивачем як ліквідатором було внесено до Реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольськии? завод сталевих труб «ЮТІСТ», що учасниками також справи не заперечувалось.
Водночас, як вбачається з виписки з ліквідаціи?ного рахунку ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» про рух коштів за період з 28.07.2023 року по 09.05.2024 року (період виконання повноважень ліквідатора ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» арбітражним керуючим Вербицьким О.В.), ОСОБА_3 як ліквідатором здіи?снено повторне (подвіи?не) погашення вимог кредиторів ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» першоі? черги.
Тобто, як стверджує позивач, ліквідатором Вербицьким О.В. в обхід позачергового погашення основноі? винагороди та витрат Сластніковоі? Г.О. як арбітражного керуючого, інших витрат пов`язаних із справою про банкрутство та в обхід вимог кредиторів другоі? черги (100 955,89 грн. – ГУ ДПС у Дніпропетровськіи? області) та третьоі? черги (1 183 554,17 грн. – ГУ ДПС у Дніпропетровськіи? області), перераховано кошти кредиторам першоі? черги, які на момент повторного переказу грошеи? були вже погашеними. 
Посилаючись на вищевказані обставини, позивач 07.06.2024 року звернулась із скаргами до Міністерства юстиції України (наді йшла 13.06.2024 року за вх.№104250-33-24) (т.1 а.с.125-127) та Департаменту з питань банкрутства Міністерства юстиціі? на дії арбітражного керуючого Вербицького О.В. під час здійснення повноважень ліквідатора ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ».
Враховуючи надходження скарги від позивача, зареєстрованої 13.06.2024 року, та надходження доручення Міністерства юстиції України від 03.07.2024 року, Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) була проведена позапланова невиїзна перевірка діяльності арбітражного керуючого Вербицького О.В., за результатами якої винесено Акт позапланової перевірки від 07.10.2024 року №42А (далі – Акт) (т.1 а.с.111-115). В Акті було зафіксовано наявність порушення, яке підлягає усуненню, зокрема, п.1 ч.2 ст.12 та ч.2 ст.64 Кодексу України з процедур банкрутства в частині порушення черговості задоволення вимог кредиторів, а саме:
33 210,00 грн. – Приватне підприємство «НІКА-ЕМПОРІ ЛТД»; 
4 204,00 грн. – Приватне підприємство «ЛІГАЛ-АВП»;
4 204,00 грн. – Приватне підприємство «НІКА-ЕМПОРІ Н»;
4 204,00 грн. – Товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕЦПРОМЕНЕРГО-1»; 
4 204,00 грн. – Приватне підприємство «НІКА-ЕМПОРІ С»;
4 204,00 грн. – Приватне підприємство «ІНTСТАЛЬ»;
4 204,00 грн. – Головне управління ДПС у Дніпропетровській області;
4 204,00 грн. – Товариство з обмеженою відповідальністю «НЕОХИМ В».
За висновками Акту було складено Довідку про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 26.09.2024 року №42Д (далі – Довідка) (т.1 а.с.116-123), в якій зазначено, що арбітражним керуючим Вербицьким О.В. під час виконання повноважень ліквідатора боржника порушено п.1 ч.2 ст.12 та ч.2 ст.64 Кодексу України з процедур банкрутства, а саме порушено черговість задоволення вимог кредиторів.
09.10.2024 року Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) було винесено Розпорядження №24-Д про усунення виявлених порушень за результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Вербицького О.В. (т.1 а.с.124), яким було зазначено про необхідність повернення у термін до 09.01.2025 року арбітражним керуючим грошових коштів на ліквідаційний рахунок ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ», сплачених ним на користь ПП «НІКА-ЕМПОРІ ЛТД», ПП «ЛІГАЛ-АВП», ПП «НІКА-ЕМПОРІ Н», ТОВ «СПЕЦПРОМЕНЕРГО-1», ПП «НІКА-ЕМПОРІ С», ПП «ІНTСТАЛЬ», Головному управлінню ДПС у Дніпропетровській області та ТОВ «НЕОХИМ В».
Водночас, 09.10.2024 року до Департаменту з питань банкрутства Міністерства юстиції України та Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих надійшла заява арбітражного керуючого Вербицького О.В. щодо скасування Акту позапланової перевірки від 07.10.2024 року №42А та Розпорядження №24-Д від 09.10.2024 року.
Враховуючи вищевказані обставини, 25.11.2024 року відбулося засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, що підтверджується витягом з протоколу №9/24 (т.1 а.с.135). Згідно п.22 протоколу вбачається, що до порядку денного було включено розгляд звернення арбітражного керуючого Вербицького О.В. від 09.10.2024 року, за результатом розгляду якого Комісія прийняла рішення скасувати висновку Акту позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого Вербицького О.В. від 07.10.2024 року №42А, складеного Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса), як такі, що не відповідають вимогам законодавства. 
13.02.2025 року позивач одночасно надіслала запит на електронні адреси Міністерства юстиції України, Департаменту з питань банкрутства Міністерства юстиції України та Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих про надання їй матеріалів перевірки за її скаргою від 07.06.2024 року (т.2 а.с.17), зокрема, але не виключно, витяг з рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, прийняте 25.11.2024 року (т.1 а.с.130).
Листом від 21.03.2025 року Міністерство юстиції України надіслало позивачу примірник витягу з протоколу засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, яке відбулось 25.11.2024 року, зазначивши, що всі інші запитувані нею матеріали знаходяться в розпорядженні у Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (т.1 а.с.129). При цьому, вказаний лист позивачем було отримано 24.03.2025 року.
Разом з тим, позивач під час розгляду справи посилалась на те, що вищевказані дії Вербицького О.В. в частині повторного погашення вимог кредиторів ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» першої черги вплинули на нарахування їй основної грошової винагороди як арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ», а також понесених витрат, пов`язаних із справою про банкрутство. Прийняття рішення (п.22 порядку денного) на засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, проведеного 25.11.2024 року, призвело до створення перешкод для здіи?снення позивачкою захисту основних гарантіи? незалежності професіі?, адже, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 13 КУзПБ, незалежність арбітражного керуючого забезпечується гарантуванням виплати винагороди арбітражному керуючому та відшкодування витрат арбітражного керуючого в порядку і розмірах, визначених цим Кодексом. Також позивач посилалась на те, що на теперішній час питання про відшкодування витрат позивачу як арбітражному керуючому, якии? керував процедурою ліквідаціі? заводу ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» по справі №904/6023/19, не вирішено. 
Не погоджуючись із зазначеним, позивач звернулась до суду із вказаним адміністративним позовом.
Згідно приписів частини 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно положень ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України), достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 75 КАС України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України).
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 ч. 2 КАС України).
Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши адміністративний позов, відзив, пояснення третьої особи та надані в їх обґрунтування письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, заслухавши пояснення всіх учасників справи у судових засіданнях, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
За ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Щодо заявленої вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Міністерства юстиції України та Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих щодо ненадання відповіді на звернення позивача від 13.02.2025 року, суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовано Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР (далі – Закон №393/96-ВР).
Відповідно до ч.1 статті 1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Згідно ст.15 Закону №393/96-ВР зокрема, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Статтею 19 Закону №393/96-ВР передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
Згідно ст.20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що орган, до якого направлена заява громадянина, зобов`язаний об`єктивно і вчасно її розглянути, перевірити викладені в ній факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечити його виконання, а також повідомити громадянина про наслідки розгляду такої заяви.
За встановленими обставинами, відповідь на запит позивача від 13.02.2025 року була надана Міністерством юстиції України листом від 21.03.2025 року, яку позивач отримала, про що самостійно зазначала у підготовчих судових засіданнях.
З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованим твердження позивача про не надіслання на її адресу відповіді на її звернення від 13.02.2025 року.
Посилання позивача в судовому засіданні на несвоєчасний розгляд її звернення було спростовано представником відповідачів - Міністерства юстиції України та Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, та зазначено, що звернення ОСОБА_1 було зареєстровано 25.02.2025 року, а відповідь на нього надана 21.03.2025 року, тобто у термін не більше одного місяця (т. 2 а.с. 92). 
Щодо вимоги про визнання протиправними та скасування пункту 22 порядку денного Рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 25.11.2024 року, яке оформлене протоколом засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, суд зазначає наступне.
Згідно п.26 Положення про Дисциплінарну комісію арбітражних керуючих, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.09.2019 року №2993/5, за результатами розгляду питання порядку денного Комісія приймає рішення про скасування висновків акта планової або позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого, акта про відмову арбітражного керуючого в проведенні перевірки у разі, якщо Комісією встановлено невідповідність таких висновків вимогам законодавства.
Як було встановлено судом під час розгляду справи, Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) була проведена позапланова невиїзна перевірка діяльності арбітражного керуючого Вербицького О.В., за результатами якої винесено Акт позапланової перевірки від 07.10.2024 року №42А, в якому зафіксовано наявність порушення п.1 ч.2 ст.12 та ч.2 ст.64 Кодексу України з процедур банкрутства в частині порушення черговості задоволення вимог кредиторів. За висновками Акту було складено Довідку про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 26.09.2024 року №42Д, а також винесено Розпорядження №24-Д про усунення виявлених порушень за результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Вербицького О.В.
Водночас, 25.11.2024 року відбулося засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, що підтверджується витягом з протоколу №9/24, за п.22 порядку денного якого вбачається, що Комісія прийняла рішення скасувати висновок Акту позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого Вербицького О.В. від 07.10.2024 року №42А, складеного Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса), як таке, що не відповідає вимогам законодавства. 
Разом з тим, спір щодо порушених прав позивача діями арбітражного керуючого Вербицького О.В. був вирішений в межах іншої справи.
Судом було встановлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2024 року по справі №904/6023/19 (904/524/24), залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28.11.2024 року, було визнано незаконними дії арбітражного керуючого Вербицького О.В., свідоцтво №692 від 18.04.2013, під час виконання ним повноважень ліквідатора ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» щодо невиплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого Сластнікової Г.О. за період з 15.09.2022 по 30.06.2023. 
Вимогу про затвердження Звіту про нарахування та виплату основної грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат Сластнікової Г.О. за період виконання повноважень ліквідатора ТОВ «НЗСТЦ» ЮТІСТ» - залишено без розгляду.
При цьому, судом в мотивувальній частині рішення суду від 16.04.2024 року було зазначено, що Звіт про здійснення та відшкодування витрат розглядається комітетом кредиторів, судом на даний час не затверджений. Позову вимогу про затвердження Звіту про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого Сластнікової Г.О., здійснення та відшкодування її витрат за період з 15.09.2022 по 30.06.2023 слід залишити без розгляду у відповідності до п.3 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в основній справі про банкрутство розглядається по суті цей Звіт, чергове засідання призначено на 22.05.2024 року.
Суд також акцентує увагу на тому, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2024 року по справі №904/6023/19 (т.2 а.с.18-31), залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.04.2025 року, було затверджено звіт арбітражного керуючого Сластнікової Г.О. про основну грошову винагороду за період виконання повноважень ліквідатора ТОВ "НЗСТ "ЮТІСТ" з 15.09.2022 по 28.07.2023 у сумі 525 197,70 грн.
Затверджено звіт арбітражного керуючого Сластнікової Г.О. про здійснення та відшкодування витрат в період здійснення повноважень ліквідатора ТОВ "НСТ "ЮТІСТ" з 15.09.2022 по 28.07.2023 у загальній сумі 302 778,45 грн.
Наведені обставини беззаперечно свідчать на користь висновків Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), викладених в Акті позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Вербицького Олексія Вікторовича від 07.10.2024 року №42А, який був скасований оскаржуваним в цій справі рішенням Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, оформленим протоколом №9/24 від 25.11.2024 року.
Незважаючи на те, що Акт №42А від 07.10.2024 року містить такі самі висновки стосовно дій арбітражного керуючого Вербицького О.В., як і рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2024 року у справі №904/6023/19 (904/524/24), Дисциплінарна комісія арбітражних керуючих у спірному рішенні від 25.11.2024 року про скасування акту №42А від 07.10.2024 року дійшла до протилежних висновків про правомірність дій арбітражного керуючого Вербицького О.В. під час виконання ним повноважень ліквідатора ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ».
З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч.4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, рішенням суду у господарській справі підтверджено незаконність дій арбітражного керуючого Вербицького О.В., свідоцтво №692 від 18.04.2013, під час виконання ним повноважень ліквідатора ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» щодо невиплати основної грошової винагороди позивачу як арбітражному керуючому за період з 15.09.2022 по 30.06.2023.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Водночас, висновки Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, викладені у витязі з протоколу №9/24 засідання Комісії від 25.11.2024 року, суперечать рішенню Господарського суду Дніпропетровської області від 16.04.2024 року у справі №904/6023/19 (904/524/24), яке є обов`язковим для всіх органів державної влади, їх посадових та службових осіб.
Суд також погоджується із твердженням позивача про те, що висновки Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, викладені у витязі з протоколу №9/24 засідання Комісії від 25.11.2024 року, фактично є рішенням Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, яке є невмотивованими, оскільки вказаний витяг з протоколу засідання не містить жодних обґрунтувань та підстав прийняття саме такого рішення.
Суд погоджується із зазначеною думкою позивача та зазначає, що оскаржуване рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 25.11.2024 року, яке оформлене пунктом 22 порядку денного протоколу засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 25.11.2024 року №9/24 є актом індивідуальної дії.
На думку суду, правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.
Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових обов`язків, обумовлених цими актами; при цьому за умов відповідності такого акту нормам чинного законодавства.
Натомість, оскаржуване рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості акту індивідуальної дії, що породжує їх неоднозначне трактування та, в свою чергу, впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку платником податків виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 23.10.2018 року у справі №822/1817/18, від 21.05.2019 року у справі №0940/1240/18, від 02.07.2019 року у справі №3140/2160/18.
Зазначений висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року є джерелом права. 
У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.
На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява №55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року; «Тошкуце та інші проти Румунії», заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Таким чином, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 25.11.2024 року, яке оформлене пунктом 22 порядку денного протоколу засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 25.11.2024 року №9/24, в частині скасування висновків акту позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Вербицького О.В. від 07.10.2024 року №42А, складеного Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса), як таких, що не відповідають вимогам законодавства.
Щодо заявленої вимоги про визнання протиправними дій Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих щодо скасування висновків Акту позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Вербицького О.В. від 07.10.2024 року №42А, складеного Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса), суд зазначає, що вказана вимога за змістом є тотожною до вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 25.11.2024 року, яке оформлене пунктом 22 порядку денного протоколу засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 25.11.2024 року №9/24, а тому окремо (як заявлена зайво) задоволенню не підлягає.
При прийнятті рішення суд також враховує висновки П`ятого апеляційного адміністративного суду, викладені в постанові від 24.07.2025 року у справі №420/2770/25, в якій за тотожних обставин визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 10 червня 2024 року, яке оформлене пунктом шостим порядку денного протоколу засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 10 червня 2024 року.
Верховний Суд неодноразово посилався на низку рішень Європейського суду з прав людини, які розкривають підхід до обґрунтованості судових рішень.
Як зазначив Верховний Суд, ЄСПЛ у справі «Салов проти України» наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. 
Питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). 
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін. Вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Викладені в цьому рішенні мотиви та аргументи дають, на думку суду, відповідь на всі суттєві доводи учасників справи.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 90, 241-246, 251, 255, 257-258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – арбітражний керуючий Вербицький Олексій Вікторович про визнання протиправною бездіяльності та дій, визнання протиправним та скасування пункту рішення – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 25.11.2024 року, яке оформлене пунктом 22 порядку денного протоколу засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 25.11.2024 року №9/24, в частині скасування висновків акту позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Вербицького О.В. від 07.10.2024 року №42А, складеного Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса), як таких, що не відповідають вимогам законодавства.
В іншій частині заявлених позовних вимог – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII Перехідних положень КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України. 
Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 22 травня 2026 року.
Повне найменування сторін по справі:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ). 
Відповідач - Міністерство юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13, код ЄДРПОУ 00015622). 
Відповідач - Дисциплінарна комісія арбітражних керуючих (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – арбітражний керуючий Вербицький Олексій Вікторович (50084, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Співдружності, 82-4, РНОКПП НОМЕР_2 ).
Суддя О.В. Білостоцький