Виноградівський районний суд Закарпатської області 
_______________________________________________________________________________________________    Справа № 299/222/26
Номер провадження 2/299/95/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.06.2026 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Дочинця С.І., при секретарі Роман К.С., за участю представника позивача Бурого М.В. (в режимі ВКЗ), відповідача ОСОБА_1 (в режимі ВКЗ), розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Виноградівського районного суду Закарпатської області цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В :
Позивач, ТОВ «ФК «Ейс» звернулося до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 21777,41 гривень.
Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що 22.03.2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 930539363 на суму 6200,00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора WK6Z855K. Перед укладенням Кредитного договору Відповідач з метою отримання кредиту самостійно за допомогою мережі інтернет: перейшов на офіційний сайт Первісного кредитора - www.moneyveo.ua, зареєструвався на даному сайті, створивши Особистий кабінет Позичальника, за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора заповнив та подав Заявку на отримання грошових коштів в кредит, в якій вказав свої персональні дані, пройшов належну перевірку (верифікацію), ознайомився та підтвердив згоду з офертою, індивідуальною частиною Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною Кредитного договору; отримав на номер телефону, вказаний у Заявці, персональний одноразовий ідентифікатор, який потім використав для підписання Кредитного договору; надав згоду (акцепт) на пропозицію (оферту) Первісного кредитора щодо укладання Кредитного Договору (підписав Кредитний договір одноразовим ідентифікатором). Одночасно з підписанням Кредитного договору, Первісний кредитор відправив електронну адресу, вказану Відповідачем у Заявці, електронного листа з повідомленням успішне підписання Кредитного договору та вкладеним у нього примірником електронна Кредитного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту. Кредитний договір укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, у Кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов Кредитного договору в тому числі щодо розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Згідно умов Кредитного договору, Первісний кредитор виконав свій обов`язок перерахував Відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти розмірі: 6200,00 грн. Проте в подальшому відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 8000,00 гривень.
В подальшому, 28.11.2018 між Первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (далі - Договір факторингу 1). У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1. Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання Договору факторингу підписали Реєстр прав вимоги № 48 від 15.10.2019, за яким від Первісного кредитора ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. Разом з тим, 05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІЮН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 05/0820-01 (далі факторингу 2). Розділом 2 Договору факторингу 2 визначено, що ТОВ «ТАЛІЮН ПЛЮС» зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах вимоги, а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТАЛІЮН ПЛЮС» за плату на умовах, визначених цим договором. ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання Договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «ТАЛІЮН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. В подальшому, 11.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 11/07/25-Е (далі Договір факторингу 3) відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. 
Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 14.07.2025 за Договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 31441,52 грн., що складається із 7997,51 гривень - заборгованість по кредиту; 13779,90 гривень - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом, 9664,11 гривень – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 930539363 від 22.03.2019 року у розмірі 21777,41 гривень, яка складається з наступного: 7997,51 гривень - заборгованість по кредиту; 13779,90 гривень - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2662,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. 
У свою чергу, відповідач ОСОБА_1 , через систему Електронний суд подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що не погоджується з позовними вимогами позивача у повному обсязі та вважає їх безпідставними, оскільки: позивачем не надано належних та допустимих доказів існування зобов`язання між ним та первісним кредитором; йому невідомо про який саме кредитний договір йдеться у позовній заяві, коли він був укладений та при яких умовах; позивачем не надано доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором, зокрема договору факторингу або інших документів, які підтверджують передачу боргу; позивачем не надано належного розрахунку заборгованості з підтверджуючими документами; відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність становить 3 роки, у зв`язку з чим заявив про застосування строку позовної давності та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
В подальшому відповідачем подавалися додаткові пояснення у справі. Відповідач подав додаткові письмові пояснення, в яких заперечив проти задоволення позову. Зазначив, що надані позивачем документи містять суперечності щодо розміру заборгованості, оскільки в різних документах зазначені різні суми боргу, а порядок їх формування не підтверджений належними доказами. Вказав на відсутність повного та безперервного розрахунку заборгованості, методики нарахування процентів і штрафних санкцій, а також на невідповідність суми основного боргу умовам кредитного договору. Відповідач послався на здійснення ним платежів за кредитним договором на загальну суму 10 214 грн, які, на його думку, не були належним чином враховані позивачем при визначенні розміру заборгованості. Також звернув увагу на наявність суперечностей між сумою боргу, зазначеною в тексті позовної заяви, та сумою, заявленою до стягнення. Крім того, відповідач заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи їх завищеними та неспівмірними складності справи. Також зазначив, що подані позивачем матеріали містять персональні дані третіх осіб, які не є учасниками даної справи. Додатково відповідач повідомив про свій майновий стан, зазначивши, що є особою з інвалідністю І групи, не працює та отримує пенсію як єдине джерело доходу, у зв`язку з чим просив врахувати зазначені обставини при вирішенні спору. Просив відмовити у задоволенні позову, у стягненні витрат на правничу допомогу або зменшити їх до мінімального розміру.
У відповіді на відзив позивач заперечив проти доводів відповідача та просив позов задовольнити в повному обсязі. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності позивач зазначив, що строк позовної давності не сплив, оскільки відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на період дії воєнного стану перебіг позовної давності було зупинено (продовжено). На підтвердження своєї позиції позивач послався на положення ЦК України, законодавство, прийняте у зв`язку із запровадженням воєнного стану, а також на практику Верховного Суду, згідно з якою строки позовної давності, перебіг яких припав на період дії воєнного стану, продовжуються на строк його дії. Також позивач зазначив, що Закон України № 4434-ІХ від 14.05.2025 щодо поновлення перебігу позовної давності набирає чинності лише після спливу визначеного ним перехідного періоду, тому на момент звернення до суду положення про зупинення перебігу позовної давності продовжували діяти. Стосовно укладення кредитного договору позивач вказав, що відповідач самостійно пройшов процедуру оформлення кредиту через інформаційно-телекомунікаційну систему ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», заповнив анкету-заявку, надав персональні дані, підтвердив ознайомлення з правилами надання кредиту та умовами договору, після чого отримав одноразовий ідентифікатор, який був використаний для підписання кредитного договору. На думку позивача, використання відповідачем одноразового ідентифікатора підтверджує акцепт оферти та укладення договору відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Позивач наголосив, що без здійснення відповідачем відповідних дій у власному особистому кабінеті укладення кредитного договору та перерахування кредитних коштів було б неможливим. Позивач також зазначив, що надані ним документи підтверджують факт підписання відповідачем кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а доводи відповідача про недоведеність укладення договору є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. При цьому позивач послався на положення ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію» та правові висновки Верховного Суду щодо юридичної сили електронних договорів, укладених із використанням одноразового ідентифікатора. Щодо розміру заборгованості позивач зазначив, що поданий розрахунок відповідає вимогам законодавства, містить усі необхідні реквізити первинних документів, відображає рух заборгованості, порядок нарахування процентів та здійснені платежі. Вказував, що розрахунок узгоджується з іншими доказами у справі, зокрема реєстрами прав вимоги та документами щодо переходу права вимоги. Також позивач звернув увагу, що після набуття права вимоги ним не здійснювалися додаткові нарахування процентів чи штрафних санкцій. Заперечуючи доводи відповідача щодо відсутності належного переходу права вимоги, позивач зазначив, що між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу від 28.11.2018, строк дії якого неодноразово продовжувався додатковими угодами. Позивач вказував, що предметом цього договору були права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а перехід права вимоги відбувався не в момент укладення договору факторингу, а в момент підписання відповідного реєстру прав вимоги. Оскільки кредитний договір відповідача був включений до реєстру прав вимоги від 15.10.2019, право вимоги перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» саме після виникнення кредитних правовідносин. Аналогічні доводи позивач навів щодо подальшого переходу права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу від 05.08.2020 та відповідного реєстру прав вимоги від 30.05.2023, а також від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача на підставі договору факторингу від 11.07.2025, акта приймання-передачі та реєстру боржників. Позивач вважав, що надані ним договори факторингу, додаткові угоди, витяги з реєстрів прав вимоги та інші документи належним чином підтверджують безперервність переходу права вимоги до нього. На думку позивача, укладення рамкових договорів факторингу до моменту виникнення конкретної вимоги не впливає на дійсність подальшого переходу права вимоги, якщо така вимога була належним чином індивідуалізована у відповідному реєстрі. З огляду на викладене позивач вважав позовні вимоги доведеними належними та допустимими доказами, просив врахувати подану відповідь на відзив, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 21 777,41 грн, а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
У додаткових поясненнях позивач зазначив, що відповідачем було укладено кредитний договір № 930539363 від 22.03.2019 року з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в електронній формі шляхом акцепту оферти та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За умовами договору відповідач отримав кредит у сумі 6200 грн строком на 28 днів зі сплатою процентів у розмірі 0,81 % на день. Надалі між сторонами укладалися додаткові угоди, відповідно до яких збільшувався розмір кредиту до 8000 грн та неодноразово продовжувався строк кредитування зі зміною процентної ставки. Позивач вказав, що відповідач частково виконував зобов`язання та здійснював платежі, які зараховувалися переважно в рахунок погашення нарахованих процентів та частково тіла кредиту. Позивач наголосив, що нарахування процентів здійснювалося відповідно до умов кредитного договору та додаткових угод. При цьому після закінчення строку кредитування застосовувалися положення пунктів 4.2, 4.3 договору, згідно з якими проценти за користування кредитом після спливу строку його повернення є процентами за неправомірне користування грошовими коштами в розумінні частини другої статті 625 ЦК України. На обґрунтування своєї позиції позивач послався на положення статей 526, 598, 599, 610, 611, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц та від 18.03.2020 у справі № 902/417/18. Позивач зазначив, що проценти за користування кредитом поділяються на проценти за правомірне користування кредитними коштами в межах строку кредитування та проценти за неправомірне користування грошовими коштами у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, які можуть нараховуватися після спливу строку дії кредитного договору. Крім того, позивач вказав, що умови кредитного договору та правила надання кредиту були доступними для відповідача до моменту укладення договору, а тому останній був обізнаний із порядком нарахування процентів, умовами пролонгації та наслідками невиконання зобов`язань. На думку позивача, факт укладення договору та отримання кредитних коштів свідчить про погодження відповідача з усіма його умовами. На підтвердження правомірності нарахування процентів після закінчення строку кредитування позивач також послався на практику судів апеляційної інстанції, зокрема постанови Хмельницького апеляційного суду від 05.12.2024 у справі № 686/18336/24, Волинського апеляційного суду від 05.02.2025 у справі № 158/2922/24, Івано-Франківського апеляційного суду від 25.02.2025 у справі № 348/2599/24 та Полтавського апеляційного суду від 25.02.2025 у справі № 528/831/24. Щодо розміру заявлених вимог позивач зазначив, що відповідно до реєстру боржників до договору факторингу загальна заборгованість відповідача становила 31 441,52 грн, з яких 7997,51 грн — заборгованість за тілом кредиту, 13 779,90 грн — заборгованість за процентами та 9664,11 грн — штрафні санкції. Разом із тим позивач наголосив, що вимоги про стягнення штрафних санкцій не заявлялися, а тому предметом позову є виключно стягнення 7997,51 грн основного боргу та 13 779,90 грн процентів, усього 21 777,41 грн. Також позивач не погодився із доводами щодо неналежного підтвердження переходу права вимоги. Зазначив, що відповідно до умов договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року права вимоги переходять до фактора з моменту підписання відповідного реєстру прав вимоги. Посилаючись на статті 203, 204, 514, 638, 656, 1077 ЦК України та принцип свободи договору, позивач вказав, що предметом договору факторингу можуть бути як існуючі, так і майбутні права вимоги, а тому включення спірного кредитного договору до реєстру прав вимоги від 15.10.2019 року підтверджує належний перехід права вимоги. Крім того, позивач зазначив, що договори факторингу є чинними, недійсними в судовому порядку не визнавалися, а відтак діє презумпція їх правомірності. Заперечуючи проти застосування позовної давності, позивач послався на положення статей 256, 257, 261 ЦК України, пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, а також пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо зупинення перебігу позовної давності на період дії воєнного стану. На думку позивача, з урахуванням дії карантину та воєнного стану строк позовної давності не сплив. На підтвердження цієї позиції позивач послався на правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 21.06.2023 у справі № 727/4133/22 та від 25.09.2024 у справі № 206/2984/23, а також на постанову Київського апеляційного суду від 24.01.2025 у справі № 754/10139/24. Посилаючись на наведені обставини та норми права, позивач просив врахувати подані пояснення під час розгляду справи, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 777,41 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Представник позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» Бурий М.В. в судовому засідання повністю підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, які зазначені у відповіді на відзив та додаткових поясненнях. Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 777,41 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні повністю заперечив відносно заявлених позовних вимог, посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях, просив відмовити у задоволенні позову, відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу або зменшити їх до мінімального розміру.
До матеріалів справи долучено укладений Кредитний договір № 930539363 від 22.03.2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 на суму 6200,00 грн. у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Перед укладенням Кредитного договору Відповідач з метою отримання кредиту самостійно за допомогою мережі Інтернет: перейшов на офіційний сайт Первісного кредитора - www.moneyveo.ua, зареєструвався на даному сайті, створивши Особистий кабінет Позичальника, за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора заповнив та подав Заявку на отримання грошових коштів в кредит, в якій вказав свої персональні дані, пройшов належну перевірку (верифікацію), ознайомився та підтвердив згоду з офертою, індивідуальною частиною Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною Кредитного договору; отримав на номер телефону, вказаний у Заявці, персональний одноразовий ідентифікатор, який потім використав для підписання Кредитного договору; надав згоду (акцепт) на пропозицію (оферту) Первісного кредитора щодо укладання Кредитного Договору (підписав Кредитний договір одноразовим ідентифікатором). Цей договір містить всі істотні умови, у тому числі суму кредиту, відсотки та порядок їх нарахування, строк повернення кредиту, орієнтовну загальну вартість кредиту та орієнтовна реальну річну процентну ставку, відповідальність сторін тощо.
З цим Договором, Правилами надання грошових коштів у позику та Паспортом кредиту був ознайомлений Позичальник до укладення Договору й до них приєднався підписавши Договір, зокрема проставивши електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України "Про електронну комерцію", що має таку саму юридичну силу як власноручний підпис. 
Як вбачається із п.1.1 Договору, Товариство зобов`язується надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети, на суму 6200,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п.1.4 цього Договору. Згідно п. 1.2, 1.3 строк договору починається з моменту його укладення та становить 28 днів; кредит надається строком на 28 днів. Пунктом 1.4 Договору передбачено нарахування процентів за користування кредитом, що здійснюється у розмірі 0,81% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3 цього договору. Згідно п.1.5 з врахуванням положень п.1.4 Договору позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 295,65 відсотків річних.
Крім того, умовами Договору, а саме п. 4.2 передбачено, що сторони у випадку користування позичальником кредитом понад строк, встановлений п.1.3 Договору або додатковими угодами між сторонами зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п.1.4 цього Договору процентна ставка менша ніж 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою визначеною п.1.4 – 1.5 Договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 1,7 % за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення Договору і до дня повного повернення кредиту.
Згідно із заявою на отримання грошових коштів в кредит від 22.03.2019, ОСОБА_1 , вказав номер картки, на яку перераховуються кредитні кошти № НОМЕР_1 хх-хххх-0468.
Між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено ряд Додаткових угод, а саме дві угоди 26.03.2019 року, 17.04.2019 року, 14.05.2019 року, 10.06.2019 року, 09.07.2019 року. Додатковою угодою від 09.07.2019 року до Договору № 930539363 від 22.03.2019 року сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий Кредит за Договором № 930539363 від 22.03.2019 року на наступну кількість днів – 29 (двадцять дев`ять). Ця додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 10.07.2019 року.
Згідно з платіжними дорученнями від 22.03.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти ОСОБА_1 в сумі 6200,00 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 хх-хххх-0468; 26.03.2019 року ОСОБА_1 в сумі 1000,00 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 хх-хххх-0410; 26.03.2019 року ОСОБА_1 в сумі 1000,00 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 хх-хххх-0410.
Листом від 04.05.2026 № 20.1.0.0.0/7-260424/136300-БТ встановлено, що АТ «ПриватБанк» надав на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , а також виписку по рахунку за період 22.03.2019-27.03.2019 та 26.03.2019-31.03.2019, які містять зарахування у сумі 6200,00 грн. та 2000,00 грн.
Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» 28.11.2018 року укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (Договір факторингу 1). У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1. 
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 48 від 15.10.2019, від Первісного кредитора ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредити договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
Також, 05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІЮН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 05/0820-01 (Договір факторингу 2). Розділом 2 Договору факторингу 2 визначено, що ТОВ «ТАЛІЮН ПЛЮС» зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах вимоги, а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТАЛІЮН ПЛЮС» за плату на умовах, визначених цим договором. 
Згідно Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу 2, від ТОВ «ТАЛІЮН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
Крім того, 11.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 11/07/25-Е (Договір факторингу 3), відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Відповідно до п.1.2. Договору факторингу 3 перехід від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Позивач стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги.
Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 14.07.2025 за Договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 31441,52 грн. 
Як вбачається з виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 930539363 від 22.03.2019 року, у ОСОБА_1 станом на 26.12.2025 року виникла заборгованість у розмірі 31441,52 грн., що складається із 7997,51 гривень - заборгованість по кредиту; 13779,90 гривень - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом, 9664,11 гривень – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
Як вбачається із розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 930539363 від 22.03.2019 року, ОСОБА_1 було сплачено: 17.04.2019 року - 0,52 грн. тіло кредиту, 1626,48 грн. проценти; 14.05.2019 року – 0,65 грн. тіло кредиту, 2829,35 грн. проценти; 10.06.2019 року – 0,54 грн. тіло кредиту, 2915,46 грн. проценти; 10.07.2019 року – 0,78 грн. тіло кредиту, 2840,22 грн. проценти, а всього на загальну суму 10214 гривень.
Згідно Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025, останній укладено між адвокатським бюро «Соломко і партнери» та ТОВ «ФК «Ейс», відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених даним договором
Крім того, Додатковою угодою до нього №25770907431 від 01.09.2025, предмет договору розширили та доповнили пунктом змісту, щодо представництва у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 .
Згідно Акту прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 витрати на професійну правничу складаються: вивчення матеріалів справи: 2 год. - 1000,00 грн.; підготовка адвокатського запиту: 1 год. - 500,00 грн.; складання клопотання про витребування доказів: 1 год. - 500,00 грн.; складання позовної заяви: 2 год. - 5 000,00 грн. А всього надано обсяг робіт на загальну суму 7000 гривень.
Вирішуючи заявлені позивачем позовні вимоги, суд керується наступними положеннями законодавства.
Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до положень Законів України «Про електронні довірчі послуги» та «;Про електронну комерцію», абзацу 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, укладення електронного договору за згодою обох сторін за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
За змістом ст. 652 ЦК України договір є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
П. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Судом встановлено, що 22.03.2019 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 930539363, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит без конкретної споживчої мети у розмірі 6200,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування кредитом.
Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 договору строк його дії становив 28 календарних днів, а кредит надавався строком на 28 днів. Пунктом 1.4 договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються у розмірі 0,81 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування кредитних коштів до закінчення строку кредитування.
Факт укладення кредитного договору підтверджується наданими позивачем примірником договору, заявою на отримання кредиту, додатковими угодами до договору, а також документами щодо процедури його підписання відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».
Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується платіжними дорученнями первісного кредитора та листом АТ «ПриватБанк» від 04.05.2026, відповідно до якого на банківські картки відповідача були зараховані грошові кошти в сумі 6200,00 грн та 2000,00 грн, тобто загалом 8200,00 грн.
Доводи відповідача про відсутність доказів отримання кредитних коштів спростовуються зазначеними документами та матеріалами справи.
Також судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором послідовно перейшло від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», надалі до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а згодом до ТОВ «ФК «Ейс» на підставі договорів факторингу, реєстрів прав вимоги та реєстру боржників, наявних у матеріалах справи.
Відповідно до статей 512, 514, 1077 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Отже, суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами підтвердив набуття права вимоги до відповідача.
Разом із тим суд не може погодитися з розрахунком заборгованості в частині заявлених до стягнення процентів.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до кредитних правовідносин застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України про позику.
За змістом статей 1048, 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти існує лише протягом погодженого сторонами строку кредитування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або після пред`явлення вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. Після спливу строку кредитування права кредитора підлягають захисту шляхом застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, а не шляхом подальшого нарахування договірних процентів.
З огляду на наведені вище умови договору, суд дійшов висновку, що проценти за користування кредитом підлягають нарахуванню за ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом за період з 22.03.2019 по 08.08.2019 включно, що становить 138 календарних днів.
Отже, після 08.08.2019 позивач та попередні кредитори не мали правових підстав для подальшого нарахування відповідачу процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному договором.
Посилання позивача на положення договору щодо нарахування процентів після закінчення строку кредитування як процентів за неправомірне користування коштами суд відхиляє, оскільки такі умови не можуть змінювати імперативний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статей 1048, 1050 та 625 ЦК України.
Із наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач здійснив платежі: 17.04.2019 — 1627,00 грн; 14.05.2019 — 2830,00 грн; 10.06.2019 — 2916,00 грн; 10.07.2019 — 2841,00 грн. Загальна сума здійснених платежів становить 10214,00 грн.
Суд бере до уваги, що зазначені платежі фактично були отримані кредитором та підтверджені розрахунком заборгованості самого позивача.
Таким чином, при визначенні розміру заборгованості суд виходить з того, що відповідач отримав кредитні кошти в загальному розмірі 8200,00 грн та сплатив на користь кредитора 10214,00 грн.
Із матеріалів справи вбачається, що внаслідок укладення додаткових угод загальний розмір отриманих відповідачем кредитних коштів становив 8200,00 грн. Відтак сума процентів за користування кредитом за вказаний період складає: 8200,00 грн * 138 днів * 1,7 % = 19237,20 грн.
Разом з тим судом встановлено, що відповідачем на виконання зобов`язань за кредитним договором було здійснено платежі на загальну суму 10214,00 грн, що підтверджується наявними у справі доказами.
Отже, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить: 8200 грн (основний борг) + 19237,20 грн (проценти за користування кредитом) – 10214,00 грн (сплачені кошти) = 17223,20 грн.
Якщо загальна сума фактично отриманого кредиту становила 8200,00 грн, а відповідачем у рахунок погашення тіла кредиту було сплачено: 17.04.2019 — 0,52 грн; 14.05.2019 — 0,65 грн; 10.06.2019 — 0,54 грн; 10.07.2019 — 0,78 грн, то всього в рахунок погашення основного боргу сплачено: 0,52 + 0,65 + 0,54 + 0,78 = 2,49 грн.
Відповідно, непогашене тіло кредиту становить: 8200,00 грн – 2,49 грн = 8197,51 грн.
Оскільки судом встановлено загальну заборгованість у розмірі 17223,20 грн, то сума процентів становить: 17223,20 грн – 8197,51 грн = 9 025,69 грн.
Отже, із загальної суми заборгованості 17 223,20 грн: 8 197,51 грн — заборгованість за тілом кредиту; 9 025,69 грн — заборгованість за процентами за користування кредитом.
Таким чином, перевіривши поданий позивачем розрахунок заборгованості та здійснивши власний розрахунок відповідно до умов кредитного договору і додаткових угод до нього, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 17223,20 грн.
Щодо доводів відповідача стосовно того, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду за поновленням порушених прав, суд зазначає таке.
Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Тобто, позивач мав звернутися із позовом про стягнення з відповідача грошових коштів за кредитним договором не пізніше 2022 року (три роки від дня, коли відповідач мав повернути кредит за умовами договору).
Водночас, відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (який діяв станом на 19.12.2021), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний перебіг строку позовної давності (загальний і спеціальний) був зупинений через дію карантинних обмежень із 2 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Крім того, після запровадження воєнного стану такі ж зміни були внесені до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення», а саме: в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Вказане положення діяло до 4 вересня 2025 року, з моменту підписання Президентом України Закону №4434-IX.
Враховуючи дату виникнення спірних правовідносин, тривалість дії карантину та воєнного стану, а також дату звернення позивача до суду з даним позовом, суд приходить до висновку, що строк позовної давності у даному випадку не сплив.
За таких обставин підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених статтею 267 ЦК України, відсутні, у зв`язку з чим заява відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини першої ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
За подання позовної заяви майнового характеру позивач сплатив судовий збір у розмірі 2662,40 гривень, що є судовими витратами позивача, які суд вирішує стягнути на його користь із відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог: 17223,20*2662,40/21777,41 = 2105,62 грн.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, закон вимагає від суду дослідження питань розумності і справедливості цього виду судових витрат. Так, у справі № 755/9215/15 Верховний Суд вказав: «Велика Палата Верховного Суду приймає до уваги положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню». Тобто, суд вправі зменшити розмір відшкодування правничої допомоги у разі несправедливості (необґрунтованості) такої вимоги або і взагалі відмовити у такому відшкодуванні (якщо у таких витратах відсутня необхідність).
Тому, враховуючи складність вказаної справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого ним на виконання таких робіт, а також те, що справа розглядалась в порядку спрощеного провадження і адвокат не приймав безпосередню участь в судових засіданнях, а його участь фактично звелась лише до складання позовної заяви, а також, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн. з урахуванням співмірності виконаних адвокатом робіт та заявленої суми до стягнення.
На підставі викладеного, ст.526, 530, 536, 610, 1048-1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.12, 13, 76, 77, 141, 247, 258 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс», заборгованість за кредитним договором № 930539363 від 22.03.2019 у розмірі 17223 (сімнадцять тисяч двісті двадцять три) гриввень 20 копійок, з яких 8197 (вісім тисяч сто дев`яносто сім) гривень 51 копійок — заборгованість за тілом кредиту; 9025 (дев`ять тисяч двадцять п`ять) гривень 69 копійок — заборгованість за процентами за користування кредитом.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2105 (дві тисячі сто п`ять) гривень 62 копійок.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» витрати на правничу допомогу у сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.
В решті позовних вимог відмовити.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс», місцезнаходження: 02090, місто Київ, Алматинська, будинок 8, офіс 310а, ЄДРПОУ 42986956.
Відповідач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Головуючий	Дочинець С. І.