Справа № 215/9088/25 
1-кп/215/519/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого – судді  ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря     ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської областікримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025041760000548 від 10.08.2025 за обвинуваченням 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого; 26.09.2025 щодо якого до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області направлено обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості за ч.1 ст.382 КК України, остаточне рішення не прийняте,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

за участі сторін кримінального провадження: 
прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), 
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
Згідно із ч. 1 статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
П остановою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.03.2023 у справі №215/936/23, яка набрала законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та на нього накладено штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років. Однак, ОСОБА_3 , діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та усвідомлюючи, що позбавлений права керування транспортними засобами, з метою невиконання даної постанови суду, маючи реальну можливість її виконати, вчинив дії щодо умисного невиконання даного судового рішення.
Так, 10.08.2025 о 01 год. 28 хв. ОСОБА_3 , всупереч постанові суду, якою його позбавле но права керування транспортними засобами, керував автомобілем марки «БМВ» номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Сергія Колачевського у Тернівському районі міста Кривого Рогу, та був зупинений працівниками патрульної поліції, які під час перевірки виявили, що останній позбавлений права керування транспортними засобами строком на 5 років. 
Таким чином, ОСОБА_3 умисно не виконав постанову суду, що набрала законної сили, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, за ознаками умисного невиконання постанови суду, що набрала законної сили. 
Обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненому визнав повністю та пояснив, що знав про те, що його постановою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.03.2023 позбавлено права керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, однак і надалі продовжував керувати транспортним засобом, поки не був зупинений працівниками поліції. У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати.
Обвинувачений ОСОБА_3 не оспорював фактичні обставини справи, його показання є послідовними, логічними і у суду не має сумнівів в добровільності та істинності його позиції.
У зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та обставин його вчинення відповідно до обвинувального акту, враховуючи відсутність заперечень учасників судового провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд впевнився в правильному розумінні учасниками судового провадження змісту цих обставин і у суду немає сумнівів в добровільності і істинності їх позиції, разом із цим судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які не досліджувались у суді. 
На підставі вищевикладеного, врахувавши обставини, що визнаються учасниками судового провадження, оцінивши показання обвинуваченого, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлене  ОСОБА_3 за ч.1 ст.382 КК України за ознаками умисного невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які обтяжують і пом`якшують покарання обвинуваченому.
Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, є нетяжким злочином.
Дані, що характеризують особу обвинуваченого, свідчать, що він є військовослужбовцем військової служби за контрактом, за місцем служби характеризується добре, має на утриманні малолітню дитину, до кримінальної відповідальності не притягався. 
Досудовою доповіддю органу пробації встановлено, що рівні ризиків вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюються як середній. На думку органу пробації, виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства в його випадку є можливим за умови повного виконання обов`язків, покладених судом, відповідно до ч.ч.1, 3 статті 76 КК України. 
Обставинами, які згідно зі ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його правдиві і послідовні покази, які сприяли встановленню істини у кримінальному проваджені, та його щире каяття в скоєному. 
Передбачених ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Суд не вбачає підстав для застосування приписів, передбачених ст. 69-1 КК України, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.
З урахуванням викладеного, суд призначає ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч.1 ст.382 КК України у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією цієї статті і вважає, що таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався, підстав для його застосування суд не вбачає.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати відсутні.
Питання про речові докази судом вирішується відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.100, 124, 349, 368, 369, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.
Речові докази: копії матеріалів адміністративної справи №215/969/23, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження №12025041760000548 – залишити в матеріалах кримінального провадження №215/9088/25 (1-кп/215/519/26).
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду через районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим – з дня отримання його копії.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя