ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" червня 2026 р. Справа№ 910/10922/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Тищенко А.І.
суддів: Михальської Ю.Б. 
Мальченко А.О. 

секретар судового засіданні: Романенко К.О.,
за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 09.06.2026,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія»
на рішення Господарського суду міста Києва
від  03.03.2026 (повний текст складено 25.03.2026)
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва
від 10.04.2026 
у справі №910/10922/25 (суддя Роман БОЙКО)
за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські 
електромережі»
до Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна 
компанія»
про зобов`язання виконати умови договору шляхом передачі у 
власність майна

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2025 року Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія», в якому просить суд зобов`язати відповідача виконати умови п. 2.2.5 договору №590/36695/11765 від 30.07.2007 в редакції п. 4 додаткової угоди №4 від 28.07.2015 шляхом передачі у власність позивача майна (обладнання), яке на даний момент фактично змонтоване згідно із технічними умовами №36695:
- Обладнання комірки №4 в РУ-10кВ ПС Політехнічна;
- Обладнання комірки №57 в РУ-10кВ ПС Політехнічна;
- Обладнання комірки №58 в РУ-10кВ ПС Політехнічна;
- Трансформаторну підстанцію 6944 з усім обладнанням;
- Кабельну лінію 10кВ «ПС Політехнічна - РП68» каб. №1 на ділянці від ПС Політехнічна до муфти М23;
- Кабельну лінію -10кВ «ПС Політехнічна - РП68» каб. №2 на ділянці від ПС Політехнічна до муфти М16;
- Кабельну лінію - 10кВ « 4074 - 6602» на ділянці від ТП6602 до муфти М10;
- Кабельну лінію - 10кВ «РП57 - 6602» на ділянці від ТП6602 до муфти М2;
- Кабельну лінію - 10кВ «ПС Політехнічна - ТП6944» каб. №1;
- Кабельну лінію - 10кВ «ПС Політехнічна - ТП6944» каб. №2;
- Кабельну лінію - 10кВ «РП57 - ТП6944» на ділянці від ТП6944 до муфти М3;
- Кабельну лінію - 10кВ « 4074 - ТП6944» на ділянці від ТП6944 до муфти М11;
- Кабельну лінію - 0,4кВ від ТП6944 до ГРЩ будинку.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви а також додаткового рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2026 у справі №910/10922/25 позов Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» задоволено повністю.
Зобов`язано Закрите акціонерне товариство «Українська будівельна компанія» виконати умови п. 2.2.5 договору №590/36695/11765 від 30.07.2007 в редакції п. 4 додаткової угоди №4 від 28.07.2015 шляхом передачі у власність Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» майно (обладнання), яке на даний момент фактично змонтоване згідно із Технічними умовами №36695:
- Обладнання комірки №4 в РУ-10кВ ПС Політехнічна;
- Обладнання комірки №57 в РУ-10кВ ПС Політехнічна;
- Обладнання комірки №58 в РУ-10кВ ПС Політехнічна;
- Трансформаторну підстанцію 6944 з усім обладнанням;
- Кабельну лінію 10кВ «ПС Політехнічна - РП68» каб. №1 на ділянці від ПС Політехнічна до муфти М23;
- Кабельну лінію -10кВ «ПС Політехнічна - РП68» каб. №2 на ділянці від ПС Політехнічна до муфти М16;
- Кабельну лінію - 10кВ « 4074 - 6602» на ділянці від ТП6602 до муфти М10;
- Кабельну лінію - 10кВ «РП57 - 6602» на ділянці від ТП6602 до муфти М2;
- Кабельну лінію - 10кВ «ПС Політехнічна - ТП6944» каб. №1;
- Кабельну лінію - 10кВ «ПС Політехнічна - ТП6944» каб. №2;
- Кабельну лінію - 10кВ «РП57 - ТП6944» на ділянці від ТП6944 до муфти М3;
- Кабельну лінію - 10кВ « 4074 - ТП6944» на ділянці від ТП6944 до муфти М11;
- Кабельну лінію - 0,4кВ від ТП6944 до ГРЩ будинку.
Присуджено до стягнення з Закритого акціонерне товариство «Українська будівельна компанія» на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн.

Додатковим рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2026 у справі №910/10922/25 присуджено до стягнення з Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000, 00 грн. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення та додаткове рішення, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, відмовити в задоволенні заяви про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для розгляду справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що п. 2.2.5. договору прямо встановлено одну з ключових передумов, настання якої створює можливість реалізації цього пункту договору, а саме факт завершення будівництва (реконструкції) електричних мереж, що підлягають передачі у власність відповідачу.
За доводами скаржника, останній наголошував на ідентифікації спірного майна для можливості його передачі позивачу та вказував, що реалізація умов п. 2.2.5. договору на безоплатних засадах погіршує його становище.
В частині оскарження додаткового рішення скаржник звертає увагу, що позивачем не було подано заяву до закінчення судових дебатів про розподіл судових витрат, вказаний попередній (орієнтовний) розрахунок судових втрат не є заявою сторони про розподіл таких витрат за результатами розгляду справи, а звіт поданий на підтвердження понесених позивачем витрат підписаний особою поза межами її повановажень.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення та додаткове рішення залишити без змін, наголошуючи на законності та обґрунтованості останніх.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як встановлено судом першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в частині переданих йому майна, прав та обов`язків згідно з розподільчим балансом, а також в частині прав та обов`язків, що визначені частиною 13 розділу XVIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії»:
- пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією;
- за укладеними договорами про приєднання до електричних мереж;
- за укладеними договорами спільного використання технологічних електричних мереж;
- за договорами, укладеними з державним підприємством, що провадить діяльність з оптового постачання електричної енергії, судовими рішеннями, прийнятими у справах щодо цього підприємства;
- за кредитними договорами, договорами застави, поруки, обумовленими провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами;
- за зобов`язаннями, пов`язаними з купівлею-продажем, ремонтом, будівництвом та іншими операціями з майном, яке забезпечує діяльність оператора системи розподілу;
- за зобов`язаннями, пов`язаними з емісією, володінням цінними паперами та іншими зобов`язаннями, пов`язаними з власними або придбаними цінними паперами.
Як підтверджено матеріалами справи, 30.07.2007 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (власник) та Акціонерним товариством «Українська будівельна компанія» (після зміни організаційно-правової форми - Закрите акціонерне товариство «Українська будівельна компанія») (замовник) укладено договір про приєднання до електричних мереж №590/36695/11765, відповідно до п. 1.1 (в редакції додаткової угоди №1 від 23.04.2009) якого власник здійснює приєднання та підключення електроустановок замовника до своїх електричних мереж після виконання замовником за власний рахунок:
- розроблення та узгодження проектно-кошторисної документації згідно з технічними умовами;
- технічних умов №36695 у повному обсязі;
- укладення договору про постачання або користування електричною енергією та у необхідних випадках договору про спільне використання технологічних електричних мереж або договору про технічне забезпечення електропостачання.
Зміни до технічних умов №36695, проектно-кошторисної документації, технічного рішення можуть бути внесені відповідно до діючих нормативних та регуляторних актів (п. 1.2. договору в редакції додаткової угоди №1 від 23.04.2009).
Узгоджена межа балансової належності електромереж встановлюється на наконечниках кабелів живлення ввідно-розподільчих пунктів об`єкту (п. 1.3. договору в редакції додаткової угоди №4 від 28.07.2015).
У пункті 2.2. договору в редакції додаткової угоди №1 від 23.04.2009 замовник зобов`язався:
2.2.1. Виконати вимоги технічних умов №36695 на приєднання електроустановок замовника до електромереж власника у повному обсязі та в термін до 18.07.2019 відповідно до черг забудови (в редакції додаткової угоди №2 від 01.06.2011).
2.2.2. Погодити з власником мереж Проектно-кошторисну документацію згідно з п. 2.2.1. договору у встановленому порядку.
2.2.3. Виконати вимоги технічних умов №36695 (додаток 1 до цього договору) на приєднання електроустановок замовника до електромереж власника у повному обсязі і в термін до 31.12.2021 відповідно до черг забудови (в редакції додаткової угоди №6 від 10.07.2019).
2.2.4. До початку виконання будівельних робіт, але не пізніше 30 календарних днів від дня погодження власником проектно-кошторисної документації, укласти з власником Договір про врегулювання майнових відносин щодо відшкодування вартості майна (електроустановок, електричних мереж тощо), яке утримується на балансі власника, та підлягає виведенню з експлуатації внаслідок виконання цього договору (в редакції додаткової угоди №4 від 28.07.2015).
2.2.5. Після завершення будівництва (реконструкції) електричних мереж (об`єктів), які повинні бути невід`ємною частиною існуючих електричних мереж, до їх підключення, передати у власність власнику побудовані та/або реконструйовані електричні мережі (об`єкти) згідно з узгодженою межею балансової належності електричних мереж (в редакції додаткової угоди №4 від 28.07.2015).
2.2.6. Перед підключенням електроустановки до електричної мережі власника укласти Договір на постачання або користування електричною енергією, а за потребою - інші договори, передбачені ПКЕЕ, в тому числі на оперативно-технічне обслуговування технологічних електричних мереж, що призначені для транзиту електричної енергії згідно з узгодженою межею балансової належності (в редакції додаткової угоди №4 від 28.07.2015).
2.2.7. Для забезпечення тимчасового електропостачання струмоприймачів, які використовуються для будівництва об`єкта, керуватися технічними умовами №36695 або звернутися до власника для коригування (отримання) технічних умов у частині тимчасового електропостачання будівництва об`єкта (в редакції додаткової угоди №4 від 28.07.2015).
2.2.8. Укласти з власником договір на спільне використання технологічних електричних мереж з урахуванням резерву приєднаної потужності для технологічних електричних мереж, що призначені для транзиту електричної енергії, згідно з узгодженою межею балансової належності електромереж (п. 1.3. договору) (в редакції додаткової угоди №4 від 28.07.2015).
2.2.9. Укладати договори про технічне забезпечення електропостачання споживача, та не чинити перешкод при підключенні електроустановок інших споживачів до технологічних електричних мереж, що призначені для транзиту електричної енергії замовника згідно з технічними умовами наданими власником (в редакції додаткової угоди №4 від 28.07.2015).
2.2.10. До передачі у власність електричних мереж що призначені для транзиту електричної енергії відповідно до п. 2.2.4, 2.2.5 цього договору власник має право без попередньої згоди замовника в межах резерва потужності приєднувати електроустановки інших юридичних (фізичних) осіб (в редакції додаткової угоди №4 від 28.07.2015).
На замовника покладається відповідальність за несвоєчасне та/або неналежне виконання вимог, передбачених п. 2.2. договору (п. 3.2. договору в редакції додаткової угоди №1 від 23.04.2009).
Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором та протягом терміну дії технічних умов №36695. (п. 5.1. договору в редакції додаткової угоди №1 від 23.04.2009).
Відповідно розділу 7 договору приєднання (в редакції додаткової угоди №1 від 23.04.2009) додатками до останнього є технічні умови №36695 від 01.06.2011 (додаток 1) (в редакції додаткової угоди №3 від 13.06.2013), проектно-кошторисна документація (після розроблення надається замовником на погодження власнику) (додаток 2), технічне рішення №36695 (надається після узгодження проектно-кошторисної документації (додаток 3). 
Спір виник у зв`язку із твердженням Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» про існування у Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» обов`язку передачі спірного майна у його власність на виконання умов договору приєднання.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції, сторони визнають, що відповідач є забудовником комплексу будинків за адресою: пр-т. Лобановського, 4-А в м. Києві, а спірне майно призначене для подачі електроенергії до цих будинків.
За умовами договору приєднання до електричних мереж відповідач взяв на себе зобов`язання змонтувати згідно із технічними умовами №36995 обладнання, необхідне для подачі в збудовані житлові будинки електричної енергії, та передати його у власність позивачу (зокрема трансформаторну підстанцію, кабельні лінії та комірки в РУ-10кВ ПС Політехнічна).
Так, статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
30.07.2007 між сторонами укладено договір про приєднання до електричних мереж №590/36695/11765, за умовами якого у діючий редакції - після завершення будівництва (реконструкції) електричних мереж (об`єктів), які повинні бути невід`ємною частиною існуючих електричних мереж, до їх підключення, відповідач має передати у власність власнику побудовані та/або реконструйовані електричні мережі (об`єкти) згідно з узгодженою межею балансової належності електричних мереж (п. 2.2.5. в редакції додаткової угоди №4 від 28.07.2015), а позивачем надано відповідачу технічні умови на підключення житлових будинків до електропостачання.
Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).
Оскільки сторони у договорі домовилися про обов`язок відповідача передати спірне майно позивачу, а функціональне призначення спірного майна обумовлене виконанням позивачем, який є оператором системи розподілу електричної енергії, своїх обов`язків по забезпеченню розподілу електричної енергії, то існують підстави для передачі відповідачем цього майна позивачу.
Так, умовами договору приєднання сторони домовилися про передачу у власність позивача всього збудованого електрообладнання - частини існуючих електричних мереж. 
До кола майна, яке має бути передано позивачу у власність відповідачем належить усе електрообладнання (майно), що задіяно в роботі ТП 6944 і розміщено в ньому, а також кабельні лінії, зокрема:
- Обладнання комірки №4 в РУ-10кВ ПС Політехнічна (розпорядження №32 від 09.02.2008, розпорядження №48-РПС від 27.11.2006); - Обладнання комірки №57 в РУ-10кВ ПС Політехнічна (розпорядження №32 від 09.02.2008, розпорядження №41-РПС від 02.11.2006); - Обладнання комірки №58 в РУ-10кВ ПС Політехнічна (розпорядження №42-РПС від 02.11.2006); - ТП6944 з усім обладнанням (розпорядження №32 від 09.02.2008), -КЛ-10кВ «ПС Політехнічна - РП68» каб. №1 на ділянці від ПС Політехнічна до муфти М23 (технічна довідка №2525-Біл від 09.01.2008, розпорядження №33 від 09.02.2008); - КЛ-10кВ «ПС Політехнічна - РП68» каб. №2 на ділянці від ПС Політехнічна до муфти М16 (технічна довідка №2524-Біл від 09.01.2008, розпорядження №33 від 09.02.2008) -КЛ-10кВ « 4074 - 6602» на ділянці від ТП6602 до муфти М10 (технічна довідка №1664-Біл від 28.07.2006, розпорядження №119 від 07.08.2006, розпорядження №32 від 09.02.2008); - КЛ-10кВ «РП57 - 6602» на ділянці від ТП6602 до муфти М2 (технічна довідка №1665- Біл від 28.07.2006, розпорядження №119 від 07.08.2006, розпорядження №32 від 09.02.2008); - КЛ-10кВ «ПС Політехнічна - ТП6944» каб. №1 (технічна довідка №2566-Біл від 05.02.2008, розпорядження №32 від 09.02.2008); - КЛ-10кВ «ПС Політехнічна - ТП6944» каб. №2 (технічна довідка №2565-Біл від 05.02.2008, розпорядження №32 від 09.02.2008); - КЛ-10кВ «РП57 - ТП6944» на ділянці від ТП6944 до муфти М3 (технічна довідка №2567-Біл від 05.02.2008, розпорядження №32 від 09.02.2008); - КЛ-10кВ « 4074 - ТП6944» на ділянці від ТП6944 до муфти М11 (технічна довідка №2568-Біл від 05.02.2008, розпорядження №32 від 09.02.2008); - КЛ-0,4кВ від ТП6944 до ГРЩ будинку.
Зазначене вище обладнання є фактично змонтованим і використовується відповідачем на підставі договору про постачання електричної енергії № 41871 від 13.01.2010, укладеного між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська будівельна компанія-Сервіс».
Пунктом 2.2.5. договору в редакції п.4 додаткової угоди №4 від 28.07.2015 сторонами визначено обов`язок замовника передати у власність власнику побудовані та/або реконструйовані електричні мережі (об`єкти) згідно із узгодженою межею балансової належності електричних мереж до їх підключення.
Тобто, позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження введення вищезгаданого майна в експлуатацію, що є підставою для передачі його у власність позивача згідно п. 2.2.5. договору в редакції п.4 додаткової угоди №4 від 28.07.2015.
Також факт використання обладнання та мереж підтверджується довідкою від 11.04.2025 №1/04/23964, в якій зазначено обсяг електричної енергії, що була розподілена за договором №41871 від 13.01.2010 до об`єктів пр-т. Лобановського, 4-а та 4-б в м. Києві за останні 5 років.
Таким чином, вимога відповідача про детальну конкретизацію позивачем майна, яке має бути передано останньому у власність, спрямована на ухилення від виконання обов`язку з передачі цього майна.
Крім того, відповідач як замовник будівництва володіє всієї інформацію щодо детальних складових кожного виду спірних кабельних ліній, трансформаторний підстанцій та комірок.
Разом з цим, відповідач вказує, що обов`язок по передачі спірного майна позивачу наступає після повного завершення будівництва об`єкту (комплексу будинків), однак останнім збудовано лише перший та другий багатоквартирний житловий будинок з чотирьох.
При цьому, відповідач наголошує, що без ТП 6944, яка є однією з необхідних складових повного комплексу будівництва об`єкта, зокрема третього та четвертого житлових багатоквартирних будинків, яка може бути вилучена з ланцюга будівництва усього комплексу об`єктів, процес будівництва цілого комплексу згідно технічного рішення не зможе завершитись, що призведе до неможливості повного виконання відповідачем технічного рішення, відповідно й технічних умов, як наслідок і виконання самого договору.
Власне, сама передача спірного майна у власність позивача не передбачає автоматичного відключення від ТП 6944 та кабельних ліній, використання яких необхідне відповідачу для будівництва третього та четвертого житлових багатоквартирних будинків, оскільки укладений між сторонами договір продовжує свою дію, як і надані технічні умови №36695, які неодноразово продовжувалися.
В свою чергу позивачем було зазначено, що останній жодних перешкод для підключення майбутніх об`єктів чинити не буде.
Закрите акціонерне товариство «Українська будівельна компанія» планувало будівництво чотирьох житлових будинків з вбудованими приміщеннями та підземними паркінгами на проспекті Валерія Лобановського, 4А у м. Києві.
За технічними умовами (2007 року) рік введення в експлуатацію - 2010 рік і на прохання відповідача неодноразово відтерміновувалось введення в експлуатацію об`єктів: за технічними умовами (2011 року) рік введення в експлуатацію - 2012 рік; коригування ТУ 2015 року зміщено рік введення в експлуатацію на 2017 рік.
У листі вих. №27/02-2019 від 27.03.2019 відповідач просив позивача розглянути можливість поетапної реалізації технічних рішень №36695 від 24.09.2018 із виконанням І етапу до 31.12.2019, а також вказувало, що орієнтовний графік виконання робіт по ІІ етапу буде надано після завершення першого.
Однак, перша та друга черги будівництва були збудовані більше 10 років назад, а будівництво розподільчої станції (з новою ТП) для третього та четвертого будинків зупинено. Така зупинка триває великий проміжок часу - більше 10 років і це зволікання залежить виключно від волі відповідача, яке не продовжує будівництво через брак фінансування. 
В свою чергу, такий надмірний строк зупинки дає підстави вважати, що будівництво розподільчої станції (з новою ТП) для третього та четвертого будинків може бути не завершене взагалі.
Тобто, невиконання відповідачем своїх зобов`язань створює перепони в господарській діяльності позивача, направленої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів міста Києва електричною енергією, що має великий суспільний інтерес та потребу.
Між тим, виконання відповідачем вимог п. 2.2.5. договору надасть можливість мешканцям багатоквартирних будинків реалізувати своє право на укладення прямих договорів про розподіл електричної енергії, а позивачу здійснювати свою ліцензійну діяльність як оператор системи розподілу.
Твердження відповідача про оплатність передачі майна виходять за межі даних позовних вимог.
Однак, питання оплатної/безоплатної домовленості може бути предметом іншого спору.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на виконання договору про приєднання до електричних мереж №590/36695/11765 та технічних умов №36995 у Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» є обов`язок з передачі Приватному акціонерному товариству «ДТЕК Київські електромережі» змонтованого обладнання.

Щодо оскарження додаткового рішення суду першої інстанції

При цьому, 05.03.2026 через підсистему «Електронний суд» надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення в справі про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 000,00 грн. 
17.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому останній просить відмовити в задоволенні вищевказаної заяви позивача.
Додатковим рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2026 у справі №910/10922/25 присуджено до стягнення з Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000, 00 грн. 
Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
За приписами частин 3-5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Порядок розподілу судових витрат визначено статтею 129 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно із частинами 4, 8, 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Разом з тим, склад та розмір витрат, пов`язаних з розглядом справи, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Витрати, заявлені до відшкодування, мають бути документально підтвердженими та доведеними. Відсутність документального підтвердження витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вище зазначалось, що позивачем подано до суду заяву про прийняття додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12 000, 00 грн.
На підтвердження заявлених витрат додав до заяви копії: довіреність №35/2025 від 21.01.2025; звіт про надання правничої допомоги №16 за договором про надання правничої допомоги №311-КЕМ-РП від 01.01.2026; договір про надання правничої допомоги №311-КЕМ-РП від 01.01.2026; довіреність №18/2025 від 21.01.2025; наказ №11-к від 04.06.2019; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №4519 від 31.05.2011; витяг з Єдиного реєстру адвокатів України серія ІІ №1032428.
Так, 01.01.2026 між Приватним акціонерним товариством «ДТЕК Київські електромережі» (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Перший радник» (адвокатьске об`єднання) укладено договір про надання правничої допомоги №311-КЕМ-РП, відповідно до пункту 1.1. якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту відповідно до умов цього договору платну професійну правничу допомогу, визначену в пункті 1.2. цього договору, а клієнт зобов`язується прийняти правничу допомогу та оплатити її у порядку та у строки, погоджені сторонами у цьому договорі.
Розмір винагороди адвокатського об`єднання за надання правничої допомоги за дорученням клієнта, визначається сторонами окремо за кожним дорученням клієнта та зазначається у звітах про надання правничої допомоги (п. 4.1. договору).
Цей договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 30.12.2026, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 5.1. договору).
На підтвердження виконання зобов`язань за договором про надання правової допомоги позивачем надано звіт про надання правничої допомоги №16 від 04.03.2026 до договору про надання правничої допомоги №311-КЕМ-РП від 01.01.2026 (підписаний сторонами в сервісі Вчасно), з якого вбачається, що Адвокатським об`єднанням «Перший радник» було надано Приватному акціонерному товариству «ДТЕК Київські електромережі» послуги загальною вартістю 12 000, 00 грн, а саме: участь у судовому засіданні 03.02.2026; участь у судовому засіданні 17.02.2026; участь у судовому засіданні 03.03.2026; підготовка та подання додаткових пояснень від 02.03.2026.
Представництво інтересів Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» у справі №910/10922/25 здійснював адвокат Дуднік-Дубіняк Д.І. (Адвокатське об`єднання «Перший радник») на підставі довіреності №35/2025 від 21.01.2025.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 вказаного Закону)
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Як встановлено судом, під час судового розгляду цієї справи Адвокатським об`єднанням фактично надана позивачу наступна правова допомога, вартість якої підлягає розподілу між сторонами з урахуванням принципу пропорційності (частина 4 статті 129 ГПК України), розумності та обґрунтованості: участь у судовому засіданні 03.02.2026, 17.02.2026, 03.03.2026; підготовка та подання додаткових пояснень від 02.03.2026. 
Отже, позивачем подано докази понесення у Господарському суді міста Києва витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000, 00 грн.
Водночас, у своїх запереченнях щодо заявлених до стягнення позивачем судових витрат відповідач зазначає:
- звіт про надання правничої допомоги №16 від 04.03.2026 зі сторони Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» підписаний неуповноваженою на те особою, оскільки у довіреності №18/2025 позивач не уповноважив Гаркавенка С.В. на підписання такого звіту;
- у матеріалах справи відсутні обґрунтування зменшення суми витрат на правову допомогу з 30 000, 00 грн (заявлена позивачем в орієнтованому розрахунку) до 12 000, 00 грн;
- не заявлення позивачем до закінчення судових дебатів заяви про компенсацію відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.
За статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідний взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача до закінчення судових дебатів, а саме у позовній заяві, було зроблено заяву, що докази про понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу будуть подані суду протягом п`яти робочих днів після ухвалення рішення. Викладеним спростовуються доводи відповідача про порушення позивачем поряду заявлення вимоги про стягнення судових витрат на правничу допомогу.
Крім того, відповідач вказує, що звіт про надання правничої допомоги №16 від 04.03.2026 зі сторони позивача підписаний неуповноваженою на те особою, оскільки у довіреності №18/2025 позивач не уповноважив Гаркавенка С.В. на підписання такого звіту.
Однак, слід зазначити, вищевказаний звіт підписаний сторонами без зауважень та заперечень, відповідно адвокатом фактично були надані послуги з правничої допомоги а позивачем прийняті такі послуги.
Між тим, з урахуванням правової природи самого звіту та його змісту, з останнього вбачається, що він є документом який підтверджує надання та прийняття послуг (участь представника в засіданнях та подання додаткових пояснень), чим фактично замінює акт надання послуг, на підписання якого в свою чергу уповноважений Гаркавенко С.В. Таким чином доводи відповідача відхиляються судом як безпідставні.
При цьому, відповідач звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні обґрунтування позивача щодо зменшення суми витрат на правову допомогу з 30 000, 00 грн (заявлена позивачем в орієнтованому розрахунку) до 12 000, 00 грн.
З урахуванням зменшення суми витрат на правову допомогу та наданням позивачем доказів на підтвердження розміру понесених витрат, зокрема звіт про надання правничої допомоги №16 від 04.03.2026, а також незаявлення до відшкодування витрат на складання заяв по суті спору (позовної заяви та відповіді на відзив), які підписні тим же представником, що брав участь у засіданнях та подавав додаткові пояснення, колегія суддів зазначає, що таке зменшення витрат не є неспівмірним, відповідно твердження відповідача не приймаються судом до уваги.
Враховуючи викладене вище, предмет та підстави позовних вимог, заперечення відповідача проти розміру витрат на правову допомогу, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, враховуючи наданий адвокатом обсяг послуг, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що витрати позивача на надання професійної правничої допомоги в розмірі 12 000, 00 грн є такими, що відповідають критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).
Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, слід зазначити, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2026 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2026 у справі №910/10922/25 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2026 у справі №910/10922/25 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2026 у справі №910/10922/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2026 у справі №910/10922/25 залишити без змін. 
Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2026 у справі №910/10922/25 залишити без змін. 
Матеріали справи №910/10922/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 29.06.2026, після виходу колегії суддів з відпустки.

Головуючий суддя А.І. Тищенко 

Судді Ю.Б. Михальська

А.О. Мальченко