Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.06.2026  	Справа №607/2452/26 Провадження №2/607/3102/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,
за участю секретаря судового засідання Козак О.Є., представника позивача Дунець М.Б., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа – Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, –

ВСТАНОВИВ:
03.02.2026 виконавчий комітет Тернопільської міської ради звернувся в суд з позовом до відповідачки ОСОБА_1 , в якому просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягувати з відповідачки аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, починаючи стягувати з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.
Позов обґрунтовано тим, що 11.12.2023 відповідачка у присутності медичних працівників КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» відмовилася від свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що було складено відповідний акт. Після цього зникла у невідомому напрямку, не надавши документів на дитину. Мати повністю ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Протягом понад двох років хлопчик перебуває на повному державному забезпеченні у центрі реабілітації та розвитку дитини. Відповідачка не бере участі у вихованні, лікуванні та матеріальному утриманні сина. Відповідачка жодного разу не зверталася до служби у справах дітей щодо повернення хлопчика в сім`ю, не відповідає на телефонні дзвінки та умисно ігнорувала засідання Комісії з питань захисту прав дитини, де розглядалося її питання. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №75 від 21.01.2026 затверджено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав. Вказують, що відповідно до норм Сімейного кодексу України, ухилення від виховання є підставою для позбавлення батьківських прав, проте відповідачка зобов`язана фінансово утримувати сина, що зумовлює вимогу про стягнення з неї аліментів.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.03.2026 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 30.04.2026 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримала з підстав, викладених у ній, просила позовні вимоги задовольнити, щодо постановлення заочного рішення не заперечила. 
Відповідачка до суду не з`явилася, не повідомивши про причини неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відзиву на позов від відповідачки не надходило. За вказаних обставин суд доходить переконання, що згідно з частиною четвертою статті 223, статті 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Представник третьої особи – Комунального некомерційного підприємства «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у їх відсутності за наявними в матеріалах справи документами.
Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.
Суд встановив, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 09.01.2024 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Батьком дитини записаний ОСОБА_4 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 09.01.2024 № 00043044245, відомості про батька дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Відповідно до повідомлення комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради від 11.12.2023 №998-01/11, адресованого начальнику управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, 11.12.2023 близько 09.30 год у приймальному відділенні комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ромської зовнішності, неодружена, неписемна, у присутності медичних працівників відмовилася від дитини — хлопчика, ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого називала на ім?я ОСОБА_3 (свідоцтва про народження дитини у матері дитини було відсутнє), про що було складено акт про відмову від дитини.
З акту про відмову від дитини матір?ю, складеного 11.12.2023 у приміщенні приймального відділення КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» ТОР, зокрема лікарем-педіатром приймального відділення ОСОБА_5 , сестрою медичною старшою ОСОБА_6 та заступником генерального директора (головного лікаря) з правових і кадрових питань Панас Надією Миколаївною, встановлено, що причиною відмови від дитини матір ОСОБА_7 назвала відсутність постійного місця проживання та хворобливість хлопчика. Про батька дитини зазначила, що з ним не підтримує зв`язок, вони не одружені, хлопчика він не бачив від народження. Від госпіталізації разом з сином для його догляду ОСОБА_1 відмовилася. Надала оригінал медичного свідоцтва про факт народження хлопчика ІНФОРМАЦІЯ_1 у КНП «ТОКЛ» «Мати і дитина» та виписки із закладів охорони здоров`я. Для підтвердження своєї особи надала оригінал свого свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданий 04.10.2022 Воловецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Мукачівському районі Закарпатської області.
14.12.2023 КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради складено акт закладу охорони здоров?я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров?я, про те, що 11.12.2023 о 9.30 год в комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради виявлена покинута дитина статі хлопчик, ІНФОРМАЦІЯ_1 (прізвище матері ОСОБА_8 ).
03.01.2024 виконавчим комітетом Тернопільської міської ради прийнято рішення № 37 про реєстрацію дитини покинутої в закладі охорони здоров?я, відповідно до якого Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було проведено державну реєстрацію народження дитини ОСОБА_2 , актовий запис № 54, складений 09.01.2024.
11.01.2024 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 взято на облік служби у справах дітей управління сім?ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, як дитину, яка залишилася без батьківського піклування та внесено відомості про ОСОБА_2 в Єдину інформаційну аналітичну систему «Діти».
Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 24.01.2024 № 119 малолітній дитині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус, дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано у комунальне некомерційне підприємство «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради за адресою: м. Тернопіль, вул. Андрія Сахарова, 2 на повне державне забезпечення, терміном на 6 місяців.
Службою у справах дітей Тернопільської обласної військової адміністрації видане направлення (Путівка) № 7 від 29.01.2024 на влаштування ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради.
01.02.2024 Службою у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики Тернопільської міської ради, в особі начальника відділу соціально-правового захисту дітей ОСОБА_9 , в присутності генерального директора (головного лікаря) КНП «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» ТОР Корицького Григорія Івановича, заступника генерального директора (головного лікаря) з правових та кадрових питань Панас Надії Миколаївни передано малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , лікарю-педіатру ОСОБА_10 КНП «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» ТОР.
Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 31.07.2024 № 1237 продовжено термін перебування малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради за адресою: м. Тернопіль, вул. Андрія Сахарова, 2 терміном на 6 місяців.
Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 05.02.2025 № 144 продовжено термін перебування малолітньої дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради за адресою: м. Тернопіль, вул. Андрія Сахарова, 2 терміном на 6 місяців.
Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 06.08.2025 № 1073 продовжено термін перебування малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради за адресою: м. Тернопіль, вул. Андрія Сахарова, 2 терміном на 6 місяців.
Відповідно до листа комунального некомерційного підприємства «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради від 11.07.2025 № 93, за період перебування дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у закладі, двічі відвідувала група осіб ромської національності. Серед представників ромської національності була жінка, яка представилась, як мати хлопчика, проте документів підтверджуючих особу не надала. Перше відвідування було влітку 2024 під час сну дітей, тому зустріч не відбулася. Вдруге група осіб з?явилася в травні 2025, одна з жінок представилась матір?ю ОСОБА_3 і передала одяг.
Згідно з листом Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 11.08.2025 № 113610-2025, востаннє ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перевірялась нарядом поліції на території м. Тернополя 18.01.2025. На даний час, в ході спілкування особами ромської національності, зокрема зі слів ОСОБА_11 встановлено, що ОСОБА_1 проживає в м. Свалява, Закарпатської області, перебуває на останньому місяці вагітності.
Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 21.01.2026 прийнято рішення № 75, яким затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_1 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З Висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що з початку розгляду даного питання мати дитини ОСОБА_1 жодного разу не приходила та не телефонувала в службу у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради щодо повернення сина у сім`ю на виховання. Комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради неодноразово розглядалося питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дитини, ОСОБА_1 , на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`являлася. Про час, дату та місце проведення засідання повідомлялася у встановленому порядку, про причини неявки не повідомила. На телефонні дзвінки не відповідає.
Розглянувши справу, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити, виходячи із наступних підстав.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно із статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини.
Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, родини, свого народу, своєї Батьківщини, забезпечувати здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Право на виховання дитини є одним із найважливіших батьківських прав. Водночас, це право є і обов`язком.
Згідно з частинами другою, четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Підстави позбавлення батьків батьківських прав відносно їх дітей передбачені у частині першій статті 164 СК України.
Зокрема, згідно із пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц ).
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).
Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів.
Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (постанова Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21).
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері) так і для дитини (стаття 166 СК України).
У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що право батьків і дітей бути один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 49).
У рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії» ЄСПЛ зауважив, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які могти б завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини, можуть в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків. Якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав, в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.
Тобто в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1,9 Конвенції).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року в справі №753/9433/17 зазначено, що: «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Суд вважає доведеним той факт, що відповідачка ОСОБА_1 належним чином не виконує батьківські обов`язки щодо належного виховання та розвиту сина ОСОБА_2 . Про це свідчать наступні обставини, які були встановлені під час розгляду справи. Так, ОСОБА_1 залишила п`ятимісячного сина у закладі охорони здоров`я, відмовившись від нього. Відповідачка жодного разу не зверталася до служби у справах дітей щодо повернення хлопчика в сім`ю, не бере жодної участі у вихованні, лікуванні та матеріальному утриманні сина, не цікавиться його життям.
Встановлені судом обставини справи, підтверджені належними та достатніми доказами, свідчать про те, що відповідачка свідомо не вчиняє жодних дій щодо участі у житті сина ОСОБА_2 , що з врахуванням конкретних обставин цієї справи свідчить про умисне ухилення від виховання дитини.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не подала.
Суд доходить висновку, що поведінку відповідачки змінити у кращий бік неможливо.
У даному випадку найважливіші інтереси дітей, що полягають у забезпеченні їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, за своєю природою та важливістю переважають над інтересами матері, яка самоусунулася від участі у їх житті.
З врахуванням наведеного, виходячи з найкращих інтересів дитини, суд доходить переконання про наявність підстав для застосування до відповідачки крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При цьому суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною та побачення з ним, а також на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі №331/8310/15.
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, слід зазначити наступне.
Відповідно до 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до частини другої статті 166 Сімейного кодексу України, особа, що позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Частиною третьою статті 166 Сімейного кодексу України, встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Виконавчий комітет Тернопільської міської ради в позовній заяві просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1  аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
В силу вимог статті 182 СК України, суд, при визначенні розміру аліментів, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;  доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;  інші обставини, що мають істотне значення.  Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.  Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.  Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно з частинами другою, третьою статті 193 Сімейного кодексу України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
В матеріалах справи відсутні відомості про доходи та працевлаштування відповідачки, однак вона є працездатного віку, відсутні відомості про незадовільний стан її здоров`я.
Зважаючи на викладене, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення шляхом стягнення із ОСОБА_1 на аліментів на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, починаючи з 03.02.2026 і до досягнення дитиною повноліття.
Також необхідно зобов`язати законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Статтею 245 СК України передбачено, що якщо дитина постійно проживає у дитячому закладі або закладі охорони здоров`я, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів.
Відповідно до статті 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.
Окрім того, враховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі, а позивач звільнений від сплати судового збору, згідно статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 в користь держави слід стягнути 2 662,4 гривень судового збору, з яких 1 331,2 гривень - за вимогу про позбавлення батьківських прав та 1331,2 грн – за вимогу про стягнення аліментів.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, 282, 284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Виконавчого комітету Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа – Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів – задовольнити.
Позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягувати із ОСОБА_1 аліменти на утримання сина – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, починаючи стягувати з 03.02.2026 і до досягнення дитиною повноліття.
Зобов`язати законних представників дитини відкрити особистий рахунок у відділенні Державного ощадного банку України у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Стягнути із ОСОБА_1 в користь держави 2 662,4 гривень судового збору.
Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів здати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду виготовлено 24.06.2026.

Реквізити сторін:
Позивач: Виконавчий комітет Тернопільської міської ради, місцезнаходження: м. Тернопіль, вул. Листопадова, 5, код ЄДРПОУ – 04058344.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Третя особа: Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради, місцезнаходження: м. Тернопіль, вул. Андрія Сахарова, 2, код ЄДРПОУ – 03395192.

Головуючий суддя    	В. М. Позняк