ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" травня 2026 р. Справа№ 910/7369/22 (910/16242/25)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Козир Т.П.
суддів: Пантелієнка В.О. 
Доманської М.Л. 

за участі секретаря Вага В.В.
та за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Приватного підприємства "АВТ Вектор"
на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2026 (повний текст складено 25.03.2026)
у справі №910/7369/22(910/16242/25) (суддя Івченко А.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАН-2001" 
до Приватного підприємства "АВТ Вектор"
про стягнення заборгованості за договором поставки

в межах справи № 910/7369/22
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Долина АПК"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАН-2001"
про банкрутство,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/7369/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАН-2001", у якій до боржника застосовано ліквідаційну процедуру постановою суду від 29.03.2023 та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Мухітдінова Рустама Джурайовича.

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАН-2001" (далі - позивач) в особі ліквідатора банкрута - арбітражного керуючого Мухітдінова Рустама Джурайовича в межах вказаної справи про банкрутство звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "АВТ Вектор" (далі - відповідач) про стягнення 336 187,86 грн, у тому числі: 247 572,00 грн основного боргу за поставлений товар, 66 314,03 грн інфляційних втрат коштів та 22 301,83 грн - 3% річних.
Позовні вимоги мотивовані тим, що в процесі ліквідаційної процедури ліквідатором банкрута були виявлено, що 30.08.2019 між сторонами був укладений Договір поставки №210/1 на виконання якого позивач поставив відповідачу товар (сечовину (карбамід) гранульовану) в кількості 47,330 тон загальну суму 397 572,00 грн, однак останній вартість отриманого товару оплатив частково, лише на суму 150 000,00 грн. 

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилалась на те, що позивачем не було здійснено поставку товару, факт транспортування товару не підтверджено, позивачем не надано підтвердження завантаження транспорту на складах постачальника, посилання позивача на видаткову накладну є необґрунтованим та не відповідає умовам Договору, часткова сплата коштів була здійснена на прохання позивача з метою пришвидшення митного оформлення, однак товар так і не був поставлений. 

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25 березня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з Приватного підприємства "АВТ ВЕКТОР" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАН-2001" грошові кошти у сумі 336 187,86 грн (247 572,00 грн - сума основного боргу, 66 314,03 грн - втрата коштів від інфляції, 22 301,83 грн - 3% річних) та судовий збір у розмірі 5 245,46 грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Приватне підприємство "АВТ Вектор" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки умовами Договору передбачено здійснення поставки товару на умовах FCA (Правила Інкотермс 2010 року), згідно яких поставка товару вважається здійсненою, коли товар надано в розпорядження перевізника, тобто завантаженим в автотранспорт Покупця, однак будь-які докази на підтвердження завантаження транспорту на складах постачальника, позивач суду не надав; посилання позивача на видаткову накладну є необґрунтованими та не відповідає умовам Договору; кількість та габарити товару, вказаного у видатковій накладній, потребували перевезення як мінімум двома автомобілями, при цьому звичайні транспортні документи як доказ поставки товару відсутні, що може свідчити про відсутність реального руху товару; позивачем було повідомлено про те, що товар - Сечовина (карбамід) гранульований знаходиться на складі позивача (постачальника) та було оформлено видаткову накладну № 30/08-01 від 30.08.2019 на отримання товару, однак, передача товару на складі позивача (постачальника) не відбулася по причині проходження митних формальностей; позивач запевняв, що це питання вирішиться за кілька днів і для пришвидшення проходження митних формальностей просив хоча б частково здійснити оплату товару, тому, врахувавши, що між сторонами тривалий час існували договірні стосунки, в межах яких здійснювалася оплата товару та його поставка, відповідачем було частково здійснено переказ коштів на рахунок позивача, однак позивачем так і не було здійснено поставку товару; здійснення поставки товару на умовах FCA (Правила Інкотермс 2010 року) вважається здійсненою, коли товар надано в розпорядження перевізника, а покупець зобов`язаний нести всі ризики втрати чи пошкодження товару з моменту, коли він є поставленим; коригування податкової накладної не було здійснено, так як відповідач вважав, що поставка товару все таки буде здійснена і позивач виконає свої зобов`язання; суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність факту поставки товару виключно на підставі видаткової накладної та податкової накладної.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що позивач не зобов`язаний був організовувати доставку або оформляти будь-які транспортні документи, а всі документи, що підтверджують подальший рух товару та його приймання за місцем призначення, мали бути отримані та надані покупцю на його прохання, за рахунок і на ризик останнього, оскільки саме він здійснював перевезення та приймав товар; фактичне підтвердження виконання позивачем своїх обов`язків за Договором здійснено шляхом надання видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом, складеним та особисто підписаним уповноваженими особами обох сторін без зауважень чи заперечень; твердження апелянта про те, що видаткова накладна нібито не підтверджує поставку товару, є виключно припущенням та спрямоване на уникнення виконання власних договірних зобов`язань; згідно правових позицій Верховного Суду товарно-транспортна накладна є доказом факту перевезення (переміщення) товару та є обов`язковою саме у правовідносинах перевезення, тоді як факт передання товару та набуття права власності на нього підтверджується видатковою накладною; за відсутності доказів скасування реєстрації податкової накладної, складання розрахунків коригування або оскарження її в адміністративному чи судовому порядку посилання позивача на дану податкову накладну є додатковим доказом того, що господарська операція за Договором є реальною та правомірною; щодо здійснення відповідачем часткової оплати за поставлений товар, то слід зауважити на тому, що за спливом майже 6-ти років (з 2019 року) відповідачем так і не було врегульовано питання щодо виконання зобов`язань за Договором; якщо відповідач вважав би товар непоставленим або умови Договору невиконаними, він мав би право заявити відповідні претензії, вимагати повернення коштів або розірвання договору, проте Відповідач не звертався до позивача з будь-якими претензіями щодо непоставки товару ані у 2019 році, ані у подальшому, не вимагав повернення сплачених коштів; саме надані позивачем докази у своїй сукупності є більш вірогідними, належними та переконливими, ніж будь-які доводи відповідача.

Відповідачем були подані заперечення на відзив, у яких він вказує, що доводи, викладені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, не спростовують аргументів відповідача та не підтверджують належними і допустимими доказами факт реальної поставки товару.

Учасники справи належним чином повідомлялись про розгляд апеляційної скарги в порядку, визначеному статтями 6, 120, 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), шляхом направлення ухвал суду за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що підтверджується довідками про доставку електронного документа до електронних кабінетів.
За клопотанням представника позивача судове засідання мало відбутись в режимі відеоконференції, однак 22.05.2026 ним подане клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі у зв`язку із перебуванням на лікарняному.
Явка сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою і неявка представників сторін не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, тому суд, на підставі ч.12 ст. 270 ГПК України, ухвалив здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Господарського суду міста Києва від 29.03.2023 у справі №910/7369/22 визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАН-2001" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Мухітдінова Рустама Джурайовича, підприємницьку діяльність банкрута завершено, строк виконання всіх грошових зобов`язань постановлено вважати таким, що настав.
У позовній заяві позивач вказує, що в процесі ліквідаційної процедури ліквідатором банкрута було встановлено, що 30.08.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАН-2001", як Постачальником, в особі директора Подлесного І.О. та Приватним Підприємством "АВТ Вектор", як Покупцем, в особі директора МельничукМ.П. було укладено Договір №210/1 поставки (оптової партії товару) (далі - Договір).
Згідно пункту 1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця окремими партіями товар - Сечовину (карбамід) гранульовану, а Покупець зобов`язується оплатити товар загальною вартістю 397572,00 грн (+/-10%), у тому числі ПДВ - 66262,00 грн (п. 1.4 Договору поставки №210/1) та прийняти його на умовах даного Договору. 
Загальна вартість товару у відповідності до п. 1.4 Договору склала 39572,00 грн (+/-10%), у тому числі ПДВ - 66 262,00 грн.
Пунктом 2.1 Договору визначена умова поставки товару FСА (Правила Інкотермс 2010) - склад Постачальника.
За умовами п.2.2 Договору постачальник зобов`язується надати покупцю наступні документи: - рахунок; - накладну на передачу Товару (видаткова).
Згідно п.2.3 Договору Постачальник, який є платником ПДВ, зобов`язується зареєструвати податкову накладну на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до ст. 201.1 Податкового кодексу України. 
Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем на момент завантаження в автотранспорт Покупця (п.2.4 Договору).
Порядок розрахунків за отриманий товар визначений Розділом 3 Договору, у відповідності до якого Покупець зобов`язаний оплатити товар протягом 20-ти банківських днів з моменту його отримання, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Згідно п. 3.3 Договору зобов`язання з оплати вважаються виконаними з моменту зарахування коштів у повному обсязі на рахунок Постачальника.
Позивач вказує, що він свої договірні зобов`язання виконав у повному обсязі, що підтверджується підписаною представниками обох сторін видатковою накладною №30/08-01 від 30 серпня 2019 р. про поставку й передачу Постачальником та отримання Покупцем сечовини (карбаміду) гранульованої у кількості 47,330 тн. на загальну суму 397572,00 грн, у тому числі ПДВ - 66262,00 грн.
Згідно вказаної накладної товар отримала представник позивача - бухгалтер Нагорна Л.Г., яка діяла на підставі довіреності №17 від 30.08.2019, що підписана керівником та головним бухгалтером ПП "АВТ Вектор".
Отже, відповідно до розділу 3 Договору, строк виконання зобов`язань за Договором настав для ПП "АВТ Вектор" 27.09.2019 року.
13.09.2019 позивачем по вказаній поставці було зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується наявною у матеріалах справи податковою накладною від 30.08.2019 №26 та квитанцією про реєстрацію цією накладної в ЄРПН 13.09.2019 за №9211053250. 
Водночас, під час аналізу банківських виписок по рахункам ТОВ "ТАН-2001" ліквідатором позивача було виявлено, що Покупець, ПП "АВТ Вектор", не виконав належним чином всіх своїх зобов`язань за Договором.
Так, Приватним підприємством "АВТ Вектор" згідно Договору поставки №210/1 від 30.08.2019 року, 18.09.2019 року на особовий рахунок ТОВ "ТАН-2001" НОМЕР_1 в АТ "ОТП БАНК" було здійснено часткову оплату: ПП "АВТ Вектор" - Оплата карбамід згідно договору № 2010/1 від 30.08.2019 р. (рах №30/08-1 від 30.08.2019), в т.ч. ПДВ 25000,00 грн - 150000,00 грн.
Решта суми, що підлягає сплаті за Договором поставки №210/1 від 30.08.2019 року, залишилась несплаченою.
28.11.2025 ліквідатор позивача направив на адресу відповідача претензію, у якій вказав на наявність боргу за Договором в сумі 247572,00грн та просив сплатити її протягом 7 днів з моменту отримання претензії. 
Претензія отримана відповідачем 05.12.2025, що підтверджується інформацією з сайту відстеження поштових відправлень, однак залишена без відповіді та виконання. 
У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 247572,00 грн основного боргу за поставлений товар, 66314,03 грн інфляційних втрат коштів та 22301,83 грн - 3% річних.
Заперечуючи проти позову, як у суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі, відповідач посилався на те, що товар по договору він не отримував, належним доказом передачі товару має бути товарно-транспортна накладна, яка б підтверджувала завантаження товару на транспорт на складах постачальника, а кошти були сплачені на прохання позивача, з метою пришвидшення митного оформлення, однак товар так і не був поставлений, але відповідач, зважаючи на тривалі договірні стосунки, вважав, що поставка товару все таки буде здійснена і позивач виконає свої зобов`язання.

За наслідками розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку щодо доведеності і обґрунтованості позовних вимог, у зв`язку із чим задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.
Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору №210/1 поставки (оптової партії товару) від 30.08.2019.
Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є обов`язковим для сторін.
Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення боргу за поставлений товар та застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань.
Статтею 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), чинного на час спірних правовідносин, яка кореспондується з положеннями ст. 712 ЦК України, встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. 
Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Відповідно до розділу 2 "Порядок поставки" Договору сторони домовились про наступне: Умова поставки товару FСА (Правила Інкотермс 2010) - склад Постачальника (п.2.1). Постачальник зобов`язується надати покупцю наступні документи: - рахунок; - накладну на передачу Товару (видаткова) (п.2.2). Постачальник, який є платником ПДВ, зобов`язується зареєструвати податкову накладну на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до ст. 201.1 Податкового кодексу України (п.2.3). Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем на момент завантаження в автотранспорт Покупця (п.2.4).
Термін "франко-перевізник" (FCA - FREE CARRIER) означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Слід зазначити, що вибір місця поставки впливає на зобов`язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару.
Цей термін може бути застосований незалежно від виду транспорту, включаючи змішані (мультимодальні) перевезення.
Під словом "перевізник" розуміється будь-яка особа, що на підставі договору перевезення зобов`язується здійснити або забезпечити здійснення перевезення товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту.
Якщо покупець призначає іншу особу, ніж перевізник, прийняти товар для перевезення, то продавець вважається таким, що виконав свої обов`язки щодо поставки товару з моменту його передання такій особі.
Відповідно до п. А. 3 за наявності прохання покупця або відповідної комерційної практики, у випадку, якщо покупець своєчасно не дав інших указівок, продавець вправі укласти договір перевезення на звичайних умовах за рахунок і на ризик покупця.
Пунктом А.4 передбачено, що продавець зобов`язаний надати товар перевізнику або іншій особі, призначеній покупцем або обраній продавцем у відповідності зі статтею А.3 "а", у названому місці у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки.
Поставка вважається здійсненою,
а) якщо названим місцем поставки є площі продавця: коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий перевізником, що призначений покупцем, чи іншою особою, що діє від імені останнього;
б) якщо назване місце перебуває за межами площ продавця: коли товар наданий у розпорядження перевізника чи іншої особи, призначеної покупцем або обраної продавцем відповідно до статті А.3 "а", нерозвантаженим з транспортного засобу продавця.
Якщо сторони не узгодили конкретного пункту в межах названого місця поставки, і наявні декілька придатних для цього пунктів, продавець може вибрати пункт у межах місця поставки, який найбільш задовольняє його цілям.
За відсутності точних вказівок від покупця, продавець може поставити товар для перевезення у спосіб, що зумовлюється видом транспорту та/або кількістю та/або характером товару.
Згідно з п. А.5 продавець зобов`язаний, з урахуванням положень статті Б.5, нести всі ризики втрати чи пошкодження товару до моменту здійснення його поставки у відповідності з статтею А.4.
Верховний Суд у постанові від 09.03.2025 у справі №910/5041/22 констатував, що FCA Інкотермс-2010 означає, що зобов`язання продавця щодо поставки вважається виконаним після передачі товару, очищеного від мита на експорт, під відповідальність перевізника, у погодженому місці або пункті.
Як зазначено вище, за умовами Договору місцем передачі товару є склад постачальника і товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем на момент завантаження в автотранспорт покупця.
Також Договором передбачено, що постачальник зобов`язаний передати покупцю рахунок та накладну на передачу товару (видаткову).
У матеріалах справи наявна видаткова накладна №30/08-01 від 30 серпня 2019 р. про поставку й передачу Постачальником та отримання Покупцем сечовини (карбаміду) гранульованої у кількості 47,330 тн. на загальну суму 397572,00 грн, у тому числі ПДВ - 66262,00 грн.
Відповідно до вказаної накладної товар отримала представник позивача - бухгалтер Нагорна Л.Г., яка діяла на підставі довіреності №17 від 30.08.2019, що підписана керівником та головним бухгалтером ПП "АВТ Вектор".
У матеріалах справи також наявна банківська виписка АТ "ОТП БАНК", з якої вбачається, що відповідачем було здійснено часткову оплату позивачу в сумі 150000 грн з призначенням платежу "Оплата карбамід згідно договору № 2010/1 від 30.08.2019 р. (рах №30/08-1 від 30.08.2019)", отже відповідний рахунок позивачем також був виданий відповідачу. 
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Норми Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", які регулюють відносини організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати певні реквізити. Разом із тим указані норми не визначають, що обставини передачі товару між юридичними особами можуть підтверджуватись тільки первинними документами, передбаченими Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Отже, такі обставини можуть підтверджуватися також іншими доказами.
У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.
Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21. Однак, наявна у матеріалах справи видаткова накладна №30/08-01 від 30.08.2019 повністю відповідає вищенаведеним приписам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та не має дефектів чи недоліків. 
Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.
У той же час, наявність або відсутність товарно-транспортної накладної та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції з придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, якщо інші дані свідчать про рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків. Крім того, товарно-транспортна накладна є доказом факту перевезення (переміщення) товару, тому є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №804/644/16.
Таким чином, відсутність у матеріалах справи товарно-транспортної накладної, враховуючи, що за умовами договору товар завантажується у автотранспорт покупця, а не перевізника, не спростовує факт передання товару відповідачу, який підтверджується видатковою накладною. 
Крім цього, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем було належним чином складено та зареєстровано податкову накладну №26 від 30.08.2019 року за даною господарською операцією з постачання товару, що підтверджується квитанцією про її реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому, за відсутності доказів скасування реєстрації податкової накладної, складання розрахунків коригування або оскарження її в адміністративному чи судовому порядку, посилання позивача на дану податкову накладну є додатковим доказом того, що господарська операція за Договором є реальною та правомірною.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
У відповідності до умов Договору Покупець зобов`язаний оплатити товар протягом 20-ти банківських днів з моменту його отримання, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Зобов`язання з оплати вважаються виконаними з моменту зарахування коштів у повному обсязі на рахунок Постачальника.
Згідно з ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Отже, враховуючи доведений позивачем момент отримання відповідачем товару - 30.08.2019, відповідач мав здійснити оплату поставленого товару у строк до 27.09.2019.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Однак, в порушення умов договору та норм чинного цивільного законодавства, відповідач оплатив отриманий товар частково в сумі 150000,00 грн що підтверджується наявною у матеріалах справи банківською випискою по рахунку позивача, і заборгованість відповідача перед позивачем на час подання позову та на дату прийняття рішення становила 247 572,00 грн, що підтверджується обґрунтованим розрахунком позивача. 
Доводи відповідача про те, що вказані кошти в сумі 150 000,00 грн були сплачені ним до моменту фактичного отримання товару з метою на прохання позивача з метою пришвидшення митного оформлення, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки ці доводи не підтверджуються жодними доказами. 
Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач не повністю виконав зобов`язання по оплаті отриманого по договору товару, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, розмір якої становить 247 572,00 грн і відповідачем це не спростоване, тому позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають повному задоволенню.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
Позивач просив стягнути з відповідача втрату коштів від інфляції за час прострочення з січня 2023 року по листопад 2025 року в сумі 66314,03 грн та три проценти річних від простроченої суми за період з 26.12.2022 по 26.12.2025 в сумі 22301,83 грн. Вказані нарахування позивачем здійснені за останні 3 роки до моменту подачі позовної заяви, що є його правом.
Перевіривши розрахунки інфляційних втрат коштів та 3% процентів річних, які додані до позовної заяви, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вони зроблені арифметично та методологічно вірно, а тому ці позовні вимоги також підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та умови договору, апеляційний господарський суд вважає юридично правильним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Отже, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив наявні у справі докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "АВТ Вектор" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25 березня 2026 року - без змін.
2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.
3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 03.06.2026.

Головуючий суддя Т.П. Козир 

Судді В.О. Пантелієнко

М.Л. Доманська