Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.05.2026  	Справа №607/3010/26 Провадження №2-а/607/165/2026	

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді – Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання – Трембач С.О.,
за участі представника позивача – адвоката Петровець Л. Р.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

У С Т А Н О В И В:
І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ТОМ ТЦК та СП) про скасування постанови від 21 жовтня 2025 року № 61/3146 у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (далі – постанова № 61/3146).
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до інформації з застосунку «Резерв +» станом на 20 жовтня 2025 року у нього були оновлені військово-облікові дані. Цьому передували неодноразові звернення до ТОМ ТЦК та СП та триразове проходження військово-лікарської комісії (далі – ВЛК). Незважаючи на це щодо нього було прийнято постанову № 61/3146, яку позивач отримав лише 30 січня 2026 року. 
У позові зазначено, що згідно з направленнями відповідача, позивач тричі проходив ВЛК, що підтверджується актами дослідження стану здоров`я, згідно з чим відомості про це повинні були внестися до Реєстру. Проходження ВЛК з визнанням придатним до служби є безумовною підставою вважати оновлення даних, оскільки у протилежному випадку, неможливо було пройти ВЛК через те, що вказана процедура потребує, і ґрунтується виключно на оновлених даних про нього. 
Позивач підкреслює, що в оскаржуваній постанові відсутнє повідомлення про дату, час та місце розгляду справи про правопорушення. У постанові № 61/3146, не наведено доказу складення протоколу та повідомлення його про розгляд адміністративної справи 21 жовтня 2025 року, адже не дозволяється розгляд адміністративного матеріалу без повідомлення особи, стосовно якої розглядається адміністративний матеріал. Жодного повідомлення від відповідача, поштового листа, про виклик на розгляд адміністративного матеріалу на його адресу не надходило, а тому, на думку ОСОБА_1 , це є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки наслідком цього є позбавлення його прав, передбачених Конституцією України та КУпАП. Позивач вважає, що взагалі відсутній склад інкримінованого йому правопорушення, відповідачем не враховано усі обставини, що мають значення для прийняття рішення у справі, передбачені статтею 280 КУпАП, а тому, оспорювана постанова постановлена за відсутністю належних та допустимих доказів, які підтверджували б факт вчинення ним цього правопорушення та з грубим порушенням вимог КУпАП.
2. Стислий зміст відзиву на позовну заяву
ІНФОРМАЦІЯ_2 своїм правом на відзив, що передбачене статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не скористався.
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2026 року відкрито провадження у цій адміністративній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 зазначила, що на адресу позивача не надходило повісток про виклик до ТОМ ТЦК та СП, хоча ними вчинялися всі необхідні дії для отримання інформації про надходження повісток. Так, позивач та його дружина неодноразово відвідували поштове відділення, де залишали контактні номери телефонів для належного оповіщення позивача, також, оскільки подружжя на цей час проживає у гуртожитку, у якому є певні особливості вручення поштових відправлень, позивач повідомляв відповідних службових осіб щодо необхідності його поінформування про будь-які виклики за повістками. Проте, повісток стосовно виклику до ТОМ ТЦК та СП на вказані дати ОСОБА_1 не отримував. 
Крім того, свідок зазначила, що її чоловік неодноразово відвідував ТОМ ТЦК та СП, здійснював дії для постановлення на облік тощо.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. 
Відповідач ТОМ ТЦК та СП в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час проведення судового засідання.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив такі обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини встановлені судом.
Згідно з тимчасовим посвідченням № НОМЕР_1 від 11 лютого 2010 року, виданого ОСОБА_1 , його 22 липня 2022 року прийнято на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11, 12).
Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи
№ 6117-5001884432 від 18 липня 2022 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місце реєстрації як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 (а.с. 10).
У витягу № 54648-21052024 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 21 травня 2024 року та скриншоту з «Оберіг», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , дата взяття на облік 16 липня 2020 року (а.с. 13, 14).
У акті обстеження стану здоров`я № 7643 10 психіатричного відділення КНП «ТОКПЛ» ТОР від 22 липня 2022 року № 838 зазначено, що ОСОБА_1 був направлений до них за ТОМ ТЦК та СП, діагноз: психічно здоровий (а.с. 58, 59).
У листах ТОМ ТЦК та СП від 18 квітня 2025 року № 2800 та від 09 травня 2025 року № 3228, зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 18, 19).
31 травня 2024 року та 02 грудня 2025 року ОСОБА_1 надав письмові пояснення слідчому СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, в яких вказав, що з липня 1998 року є охрещеним ОСОБА_3 10 березня 2024 року перебуваючи на вулиці був зупинений працівником ТЦК та поліцейським, які виписали йому повістку. На наступний день він з`явився до ТОМ ТЦК та СП, пройшов ВЛК та був визнаний придатним до військової служби, внаслідок чого, йому було виписано бойову повістку, однак, ОСОБА_1 відмовився від її отримання та підпису, оскільки є ОСОБА_3 та відмовляється від проходження військової служби (а.с. 15, 17).
У листі ТОМ ТЦК та СП від 31 грудня 2024 року № 18298, надісланому ОСОБА_1 вказано, що жодні релігійні переконання не можуть бути підставою для ухилення громадянина України, визнаного придатним до військової служби, від мобілізації з метою виконання свого конституційного обов`язку із захисту територіальної цілісності та суверенітету держави від військової агресії з боку іноземної країни (а.с. 16).
09 січня 2025 року та 07 березня 2025 року ОСОБА_1 надіслав рекомендовані листи із додатками до ТОМ ТЦК та СП, зокрема заяву про внесення змін до реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (а.с. 22, 23, 26, 27), а також, 11 січня 2025 року направив відповідні документи до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 24, 25).
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії № 2025-1020-1555-3347-3 від 20 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби (а.с. 20).
Постановою № 61/3146 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 25 500 грн (а.с. 30, 31).
Як вказано в оскаржуваній постанові, під час звіряння військово-облікових даних встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_3 з 20 жовтня 2025 року, та 08 листопада 2024 року йому була надіслана повістка № 1070439 засобами поштового зв`язку для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_5 24 листопада 2024 року о 09:00 год. для уточнення даних. Відповідно до даних поштового оператора АТ «Укрпошта» щодо надсилання рекомендованого поштового відправлення № 0610205031912 ОСОБА_1 , поштове відправлення повернулось в ІНФОРМАЦІЯ_5 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Дата довідки про причини повернення/досилання – 16 листопада 2024 року. Однак, ОСОБА_1 не з`явився в ТОМ ТЦК та СП у строк, зазначений у повістці. Таким чином, ОСОБА_1 24 листопада 2024 року здійснив правопорушення, яке вчинене в особливий період.
Постановою про відкриття виконавчого провадження від 22 грудня 2025 року ВП № 79857403, постановленою головним державним виконавцем Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Стадник І.І., відкрито виконавче провадження з виконання постанови № 61/3146 (а.с. 32, 33).
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Конституція України встановлює: права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3); в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8).
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди (частина п`ята статті 125 Конституції України).
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Конституційний Суд України, у Рішенні від 24 червня 2020 року № 6-р(II)/2020, виснував, що складовим елементом конституційного принципу верховенства права в розумінні статті 8, частини другої статті 55 Конституції України є доступ особи до суду з метою здійснення судового контролю щодо законності та правомірності усіх рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, оскільки в результаті такої діяльності публічної влади можливе свавільне втручання у права, свободи будь-якої фізичної чи юридичної особи (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини).
У Рішенні від 01 березня 2023 року № 2-р(II)/2023 Конституційний Суд України наголосив, що здійснення публічної влади в добропорядний спосіб вимагає того, щоб особі було надано можливість у дієвий спосіб оскаржувати акти органів публічної влади, їх посадових і службових осіб, їхні дії або бездіяльність, завдяки чому забезпечується підзвітність цих органів та їх посадових і службових осіб за ухвалені ними рішення, учинені дії або бездіяльність. Тому адміністративне судочинство є стрижневим елементом демократичного врядування, а його дієвість засадничою для будь-якого суспільства, ґрунтованого на правовладді. У захисті людських прав та додержанні правовладдя ключовим елементом є право особи оскаржувати рішення, дії або бездіяльність органів публічної влади, їх посадових і службових осіб у спосіб використання справедливих процесуальних приписів права в кожному випадку, коли внаслідок ухвалення таких рішень, учинення дій або бездіяльності зазнають порушення права, свободи та інтереси особи. Призначення національної системи адміністративного судочинства полягає в тому, щоб забезпечити судовий контроль щодо рішень, дій або бездіяльності органів публічної влади, їх посадових і службових осіб відповідно до процедури, узгідненої з вимогами справедливого судового розгляду (абзаци третій п`ятий пункту 5 мотивувальної частини).
У цьому ж Рішенні орган конституційного контролю резюмував: «в юридичних відносинах між особою з одного боку, і державою (в особі органів державної влади) та іншими органами публічної влади із другого, особа завжди є слабшою стороною. Саме тому в державі, керованій правовладдям, мають діяти адміністративні суди, метою діяльності яких є захист особи супроти держави» (абзац другий підпункту 5.2 пункту 5 мотивувальної частини).
За змістом частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
За правилами частини п`ятої статті 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.
Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), визначено Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою Наказом Міністерства оборони України від 01 січня 2024 року №3, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 05 січня 2024 року № 36/41381 (далі – Інструкція).
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Інструкції у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Як вказано у пункті 6 Розділу ІІ Інструкції до протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.
Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до положень статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Так, спірні правовідносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
Статтею 210-1 КУпАП встановлено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Цією статтею КУпАП встановлені кваліфіковані та особливо кваліфіковані склади цього проступку. Так, частиною другою
статті 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню. Частиною ж третьою цієї статті КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня
1991 року № 1932-ХІІ (далі – Закон № 1932) особливий період – це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, 17 березня 2014 року оприлюднено Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, Указом Президента України № 64/2022
від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.
Відповідно до статті 17 Закону №1932 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (частина перша); громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством (частина друга); громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства (частина третя).
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ (далі – Закон № 3543).
Частиною першою статті 22 Закону № 3543, з-поміж іншого, передбачено, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Згідно з частиною третьою статті 22 Закону № 3543 під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.
У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі – Закон № 2232), Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154.
Відповідно до вимог статті 1 Закону № 2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України
(частина перша). Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга). Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (частина третя).
Отже, військовий обов`язок включає, зокрема, дотримання правил військового обліку.
За частиною восьмою статті 2 Закону № 2232 виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.
Загальні правила військового обліку визначені у статті 33 Закону № 2232, згідно з якою військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів (частина перша). Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний. Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя).
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону № 2232 взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають, з-поміж інших категорій, громадяни України, які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників.
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, додатком 2 до якого затверджені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Абзацом 2 пункту 1 Правил військового обліку передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема, прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Отже, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП виражається у порушенні громадянами законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що знайшло свій прояв, зокрема, у невиконанні обов`язку щодо прибуття на виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у місце та строк, зазначені у повістці.
Процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 (далі – Порядок № 560).
Відповідно до пункту 28 Порядку № 560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
Згідно з пункту 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:
день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
За даними оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не з`явився на 09 год. 00 хв.
24 листопада 2024 року за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до повістки для уточнення даних, яка не була отримана ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку.
Матеріали справи не містять повістки для з`явлення ОСОБА_1 на 09 год. 00 хв. 24 листопада 2024 року за викликом до  ІНФОРМАЦІЯ_5 для уточнення даних.
Як вказано у тимчасовому посвідченні № НОМЕР_1 від 11 лютого 2010 року, виданого ОСОБА_1 , якого 22 липня 2022 року прийнято на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 , номер в реєстрі Оберіг 150320230680063600166.
21 жовтня 2025 року постановою № 61/3146 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 25 500 грн.
Обґрунтовуючи протиправність притягнення до адміністративної відповідальності, позивач зазначав, що повістки для з`явлення на 09 год. 00 хв. 24 листопада 2024 року за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_5 для уточнення даних, йому не була вручена засобами поштового зв`язку, а отже він не був обізнаний про обов`язок прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 на вказану дату. 
У примітці до статті 210 КУпАП зазначено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16 березня 2017 року № 1951-VІІІ (далі – Закон №1951) передбачено, що органами ведення Реєстру є Міністерство оборони України, районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, центри рекрутингу Збройних Сил України, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України (частина восьма статті 5).
За частиною першою статті 6 Закону № 1951 до цього Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 14 Закону № 1951 актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.
Ураховуючи те, що повістка, сформована на ОСОБА_1 й щодо неприбуття за якою він був притягнутий до відповідальності, надсилалася для уточнення даних, у постанові, відзиві та в інших матеріалах справи відсутні дані щодо того чи здійснювалися відповідачем заходи щодо отримання персональних відомостей щодо ОСОБА_1 в порядку електронної інформаційної взаємодії, і що внаслідок проведених заходів такі відомості отримати не вдалося.
Таким чином, суд вважає, що притягнення позивача до відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП відбулося без повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи та встановлення в діях особи, яку притягують до відповідальності, складу відповідного адміністративного правопорушення. Відповідач не довів, що під час постановлення оскаржуваної постанови ним було дотримано вимог, встановлених законодавством про адміністративні правопорушення.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що відповідач належними та допустимими доказами не підтвердив порушення позивачем приписів законодавства України, та відповідно не обґрунтував правомірність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Крім того, відповідач не довів дотримання процедури розгляду та ухвалення рішення під час постановлення оскаржуваної постанови.
Також суд бере до уваги те, що ТОМ ТЦК та СП не подало відзиву, що, ураховуючи приписи частини четвертої статті 159 КАС України, можна розглядати як визнання позову.
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що постанову № 61/3146 у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною третьою
статті 210-1 КУпАП від 21 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності слід скасувати, а провадження у справі закрити.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
В силу вимог частини першої статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 666 гривень підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з ТОМ ТЦК та СП за рахунок їх бюджетних асигнувань.
На підставі статей 7, 9, 210, 245, 247, 251, 258, 268, 279, 280, 283, 288, 289 КУпАП, керуючись статтями 2, 5, 9, 19, 20, 70, 72 – 77, 79, 122, 139, 241 – 246, 257, 271, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення – задовольнити.
2. Постанову у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 21 жовтня 2025 року № 61/3146 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності – скасувати, а провадження у справі – закрити.
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції в
розмірі 666 (шістсот шістдесят шість) гривень.
4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
7. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 04 травня 2026 року.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , місце реєстрації як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя	Т. І. Якімець