Справа № 420/40603/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Аракелян М.М.
розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України) в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (сформована в системі "Електронний суд" 04.12.2025 року) до Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України) в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій, у якій позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України), в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій у частині не розгляду заяви від 03.10.2025 року про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 ;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України), в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій розглянути заяву від 03.10.2025 року та матеріали щодо надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки наданої судом.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М. 
Ухвалою суду від 10 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України) в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є військовослужбовцем та з 28 лютого 2022 року проходить військову службу в Збройних Силах України. 04 жовтня 2025 року на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 ним подано звернення, в якому викладено прохання передати матеріали до комісії Військової частини НОМЕР_1 з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій при Міністерстві оборони України для розгляду й прийняття рішення для надання статусу учасника бойових дій. Додатково вказане звернення із додатками позивач також направив на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, яке Військовою частиною НОМЕР_1 було отримано встановленим порядком. У подальшому, Управлінням по роботі зі зверненнями громадян та доступу до публічної інформації ІНФОРМАЦІЯ_5 листом від 20 жовтня 2025 року повідомлено його про те, що подане звернення від 03 жовтня 2025 року зареєстровано та встановленим порядком надіслано до Генерального штабу Збройних Сил України відповідно до компетенції, а 22 жовтня 2025 року від Військової частини НОМЕР_1 надійшов лист про реєстрацію поданого ним вищевказаного звернення. 07 листопада 2025 року позивач засобами електронної комунікації звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 з проханням повідомити його про результати розгляду заяви від 03 жовтня 2025 року стосовно надання йому статусу учасника бойових дій уповноваженим органом - Військовою частиною НОМЕР_1 . З метою отримання відповіді стосовно результатів розгляду зави про надання йому статусу учасника бойових дій та реагування на відсутність розгляду поданої заяви він неодноразово звертався до ІНФОРМАЦІЯ_5 через гарячу лінію для військовослужбовців та членів їхніх сімей, однак в кінцевому підсумку відповіді отримано не було. Оскільки відповідачем не прийнято обґрунтованого рішення за результатами розгляду поданих документів щодо надання йому статусу учасника бойових дій, належним способом захисту прав є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України) в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій розглянути матеріали щодо надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки наданої судом.
Відповідач з позовом не погодився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ОСОБА_1 безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в період з 12.01.2025 по 04.02.2025 приймав у складі військової частини НОМЕР_2 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 , де проходив військову службу на посаді солдата резерву 2 резервного взводу 12 запасної роти. В свою чергу, військова частина НОМЕР_3 (а також і підпорядкована їй військова частина НОМЕР_2 ), в якій проходив військову службу позивач, не входить до складу військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 не перебуває, входить до складу оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». В силу наведеного, комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій військової частини НОМЕР_1 не наділена повноваженнями щодо прийняття рішень про надання статусу учасника бойових дій заявникам з числа військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 , яка не входить до складу військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Заперечуючи проти доводів позивача щодо бездіяльності військової частини НОМЕР_1 в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання про визнання учасників бойових дій у частині не розгляду заяви від 03.10.2025 про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , відповідач доводить, що зазначена заява була розглянута управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 з наданням заявникові відповіді від 22 жовтня 2025 року за № 2393/5/7/2951убд, в якій останньому роз`яснені викладені вище обставини стосовно необхідності подання заяви про надання статусу учасника бойових дій до відповідної за підпорядкованістю військової частини НОМЕР_4 . Наведені вище обставини в сукупності і взаємозв`язку із нормами закону, що їх регулюють, за переконанням відповідача, вказують на відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій у частині не розгляду заяви від 03.10.2025 про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 ; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій розглянути заяву від 03.10.2025 та матеріали щодо надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення. ОСОБА_1 вже надано статус учасника бойових дій в автоматичному режимі із застосуванням програмних засобів Єдиного державного реєстру ветеранів війни шляхом внесення відповідних відомостей уповноваженим командиром військової частини НОМЕР_3 (за місцем проходження позивачем військової служби) користувачем електронного кабінету Єдиного державного реєстру ветеранів війни. Відтак, заявлена в порядку судового захисту вимога позивача про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання про визнання учасників бойових дій прийняти рішення про надання йому статусу учасника бойових дій є вирішеною у альтернативному, визначеному законодавством порядку в автоматичному режимі із застосуванням програмних засобів Єдиного державного реєстру ветеранів війни, і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними.
За викладених обставин, відповідач вважає, що правових підстав для задоволення позову у даному випадку не має, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 8 частини 1 статті 238 КАС України. 
При цьому, представник Військової частини НОМЕР_1 також просив суд поновити строк подання відзиву на позовну заяву, оскільки пропуск встановленого процесуального строку зумовлено поважними причинами як-то необхідність оформлення, направлення запиту до Військової частини НОМЕР_3 та отримання відповіді від вказаної військової частини відносно надання позивачеві статусу учасника бойових дій, що має суттєве значення для правильного вирішення даного публічно-правового спору. 
Інших процесуальних заяв по суті спору, які визначені статтею 159 КАС України від сторін до суду не надходило. 
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. 
Судом встановлено та підтверджено військовим квитком НОМЕР_5 , що ОСОБА_1 27 лютого 2022 року призваний на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року.
У період з 28.02.2022 року по 13.09.2023 року позивач проходив військову службу на посаді водія-лінійного наглядача у Військовій частині НОМЕР_6 . 
У період з 14.09.2023 року по 13.05.2024 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_7 на посаді сержанта з матеріального забезпечення. 
З 14.05.2024 року по 15.05.2024 року позивач перебував на посаді солдата резерву у військовій частині НОМЕР_3 . 
У період з 16.05.2024 року по 08.08.2024 року позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_8 на посаді стрільця-помічника гранатометника. 
З 09.08.2024 року ОСОБА_1 зарахований солдатом резерву до Військової частини НОМЕР_3 . 
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 12 від 12.01.2025 року судом встановлено, що з метою укомплектування підрозділів бойового, тилового та технічного забезпечення вирішено відрядити до місяця дислокації Військової частини НОМЕР_2 з Військової частини НОМЕР_3 солдата ОСОБА_1 солдата резерву 2 резервного взводу 12 запасної роти військової частини НОМЕР_3 та на час відрядження допустити до тимчасового виконання обов`язків за посадою радіотелефоніста 1 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 . 
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 35 від 04.02.2025 року слідує, що солдат резерву 2 резервного взводу 12 запасної роти військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 з 04 лютого 2025 року повернувся з відрядження. 
Із довідки Військової частини НОМЕР_2 за № 1252 слідує, що солдат ОСОБА_1 , солдат резерву 2 резервного взводу 12 запасної роти військової частини НОМЕР_3 дійсно в період з 12.01.2025 року по 04.02.2025 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Харківська область, Чугуївський район, Вовчанська міська ТГр.
Підстава: журнал бойових дій військової частини НОМЕР_2 інв.№9/Т ТОМ-4 від 26.11.2022 р.; наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 12 від 12.01.2025 р.; № 35 від 04.02.2025 р. 
Дана довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій (особи з інвалідністю внаслідок війни). 
03 жовтня 2025 року ОСОБА_1 оформив заяву про надання статусу учасника бойових дій, яка адресована Комісії Військової частини НОМЕР_1 з питань розгляду матеріалів про надання статусу учасника бойових дій. 
До заяви додано: довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 1252 від 21.09.2025 року; наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 12 від 12.01.2025 року; наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 35 від 04.02.2025 року; копію військового квитка НОМЕР_5 ; копію картки платників податків НОМЕР_9 ; дві фотокартки 3*4. 
04 жовтня 2025 року о 11 годині 41 хвилині ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку подав на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІНФОРМАЦІЯ_6) звернення про надання йому статусу учасника бойових дій та просив передати документи на розгляд Комісії Військової частини НОМЕР_1 . 
Факт отримання звернення ОСОБА_1 сторонами не заперечується. 
Згідно квитанції поштового відправлення № 1170700154048 від 31 жовтня 2025 року та опису вкладення до нього, судом встановлено, що ОСОБА_1 подав на адресу Військової частини НОМЕР_1 заяву про надання статусу учасника бойових дій від 03 жовтня 2025 року та долучив документи, які були додані ним до електронного його звернення. 
Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення № R117070008836 слідує, що поштове відправлення вручено Військовій частині НОМЕР_1 - 06 листопада 2025 року. 
Управлінням по роботі зі зверненнями громадян та доступу до публічної інформації ІНФОРМАЦІЯ_5 листом № 220/63/ВихЗВГ/4533 від 20.10.2025 року повідомлено ОСОБА_1 , що його попереднє звернення від 03.10.2025 року зареєстровано в Управлінні за № К-198833 від 06.10.2025 та встановленим порядком надіслано до Генерального штабу Збройних Сил України відповідно до компетенції.
Листом за вих. № 2393/5/7/2951убд від 22 жовтня 2025 року Військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 , що на виконання розпорядження начальника адміністративного управління штабу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 07.10.2025 року № К-148998/Л, в управлінні персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 розглянуто звернення ОСОБА_1 . 
За результатами опрацювання повідомлено, що командир військової частини НОМЕР_2 не підпорядковується командиру військової частини НОМЕР_1 . 
Для отримання зазначених в зверненні матеріалів запропоновано звернутися до командування військової частини НОМЕР_4 . 
Відповідно до листа Військової частини НОМЕР_1 за № 607/36/убд від 07 січня 2026 року слідує, що до листа тимчасово виконуючого обов`язки начальника управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 від 22 жовтня 2025 року № 2393/5/7/2951убд, щодо надання громадянину ОСОБА_1 , статусу учасника бойових дій. 
Додатково повідомлено, що військовою частиною НОМЕР_3 надано статус учасника бойових дій в автоматичному режимі громадянину ОСОБА_1 , відповідно до рішення від 06.01.2026 № 167804/26. 
Додаток 7 відповідно до Методичних рекомендацій, щодо надання статусу учасника бойових дій в автоматичному режимі направлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 , для подальшого оформлення посвідчення учасника бойових дій. 
Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача стосовно не розгляду звернення про надання статусу учасника бойових дій, вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом. 
Стосовно клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, суд вважає, що наявні правові підстави для його задоволення, оскільки доводи Військової частини НОМЕР_1 щодо поважності пропуску строку є об`єктивними та підтверджені матеріалами справи. 
Таким чином, суд задовольняє клопотання відповідача та поновлює Військовій частині НОМЕР_1 строк на подання відзиву на позовну заяву й при розгляді справи врахує подані докази. 
Що ж стосується клопотання Військової частини НОМЕР_1 про закриття провадження у справі відповідно до пункту 8 частини 1 статті 238 КАС України суд зазначає наступне. 
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Отже, для закриття провадження у справі з вищенаведених підстав необхідні дві обов`язкові умови:
1) виправлення суб`єктом владних повноважень тих порушень, що є предметом оскарження в суді;
2) відсутність підстав вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
З матеріалів адміністративного позову слідує, що позивач оскаржує бездіяльність відповідача стосовно не розгляду звернення від 03 жовтня 2025 року про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .
У свою чергу, заявляючи клопотання про закриття провадження у справі, відповідач вказує, що на момент розгляду справи позивачу надано статус учасника бойових дій в автоматичному режимі шляхом внесення інформації уповноваженою особою військової частини НОМЕР_3 (аркуш 4 та 5 відзиву на позовну заяву). 
На переконання суду, у даній справі відсутні правові підстави для закриття провадження у справі, оскільки надання позивачу статусу учасника бойових дій в автоматичному режимі уповноваженою особою військової частини НОМЕР_3 не може свідчити про належне дотримання Військовою частиною НОМЕР_1 вимог чинного законодавства України щодо розгляду заяви позивача від 03 жовтня 2025 року про надання йому відповідного статусу. До того ж рішення про надання ОСОБА_1 учасника бойових дій прийнято командиром військової частини НОМЕР_3 . 
Таким чином, суд приходить висновку, що клопотання Військової частини НОМЕР_1 про закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини 1 статті 238 КАС України, задоволенню не підлягає, оскільки вказана підстава для закриття провадження у справі не знайшла свого підтвердження. 
Вирішуючи даний публічно-правовий спір по суті заявлених позовних вимог суд враховує наступне. 
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 40 Конституції України закріплено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР).
Згідно з частиною першою статті 1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
У статті 3 Закону №393/96-ВР зазначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.
Приписами частини першої статті 5 Закону №393/96-ВР закріплено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Частинами першою та третьою статті 15 Закону № 393/96-ВР визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями (частина третя статті 7 Закону № 393/96-ВР).
Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Верховний Суд у рішенні від 18 квітня 2024 року у справі № 990/169/22 зауважив, що частиною третьою статті 7 Закону № 393/96-ВР прямо передбачено необхідність пересилання звернення за належністю відповідному органу чи посадовій особі у разі, якщо порушені у зверненні питання не входять до повноважень суб`єкта відповідного уповноваженого органу.
Крім того, Суд наголосив, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, які зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Разом із тим, якщо питання, порушені в одержаному зверненні, не входять до повноважень відповідного органу, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ним за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.
Аналогічна позиція висловлена також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 9901/255/20.
Враховуючи викладене суд доходить висновку, що право громадян на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових осіб закріплено статтею 40 Конституції України та деталізовано у Законі № 393/96-ВР. Цей механізм забезпечує можливість участі громадян у державному управлінні, сприяє вдосконаленню діяльності органів влади та захисту законних прав і інтересів. Звернення можуть мати різні форми, зокрема пропозиції, заяви (клопотання) та скарги, які дозволяють громадянам як висловлювати рекомендації, так і вимагати відновлення своїх порушених прав.
З огляду на це суд виходить з того, що у спірних правовідносинах реалізація права особи на звернення щодо набуття статусу, з яким закон пов`язує доступ до відповідних соціальних гарантій, не може зводитися лише до формального існування процедури. Належне опрацювання такого звернення, дотримання установлених процедур та належне інформування заявника про результати його розгляду є складовими ефективної реалізації відповідного права.
Важливим аспектом розгляду звернень є обов`язок державних органів та посадових осіб своєчасно, об`єктивно та відповідно до чинного законодавства перевіряти викладені в них факти, ухвалювати необхідні рішення та забезпечувати їх виконання. Відповідь на заяву чи клопотання обов`язково надає той орган, який отримав звернення та має повноваження вирішувати зазначені у ньому питання. Якщо ж звернення стосується питань, що не належать до компетенції відповідного органу, воно в термін не більше п`яти днів пересилається за належністю, а суб`єкт звернення отримує відповідне повідомлення.
Зазначений підхід висловлений Верховним Судом у рішенні від 18 березня 2025 року у справі №280/10836/24.
Враховуючи, що позивач звертався до відповідача (у тому числі й через Міністерство оборони України) із заявою, яка за своїм змістом є клопотанням про реалізацію права на набуття статусу учасника бойових дій, такі правовідносини підпадають як під дію законодавства про звернення громадян, так і під спеціальне правове регулювання, що визначає порядок надання відповідного статусу.
Суспільні відносини з приводу набуття громадянином правового статусу учасника бойових дій регламентовані, зокрема, приписами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-ХІІ). 
Згідно зі статтею 5 Закону №3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, визначаються Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначеного положення прийнято Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі - Порядок № 413). 
Згідно абзацу 4 пункту 1 Порядку № 413 адміністративні акти, процедура прийняття яких визначається цим Порядком, приймаються з дотриманням вимог Закону України "Про адміністративну процедуру" (далі - Закон №2073-IX) з урахуванням особливостей, установлених Законом.
Пунктом 11 Порядку № 413 передбачено, що для надання статусу учасника бойових дій заявник подає комісії (міжвідомчій комісії) заяву.
Заява може подаватися: у паперовій формі за формою згідно з додатком 8: безпосередньо комісії (міжвідомчій комісії), у тому числі шляхом надсилання засобами поштового зв`язку; через центр (заявниками з числа осіб, зазначених у пунктах 21 та 25 частини першої статті 6 Закону); в електронній формі заявниками з числа осіб, зазначених у пункті 19 частини першої статті 6 Закону засобами Порталу Дія (для законних представників або уповноважених осіб зазначених осіб за наявності технічної можливості) або засобами Реєстру.
Згідно абзацу першого пункту 1 Положення про комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішення спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років та Інструкції про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків «Ветеран війни - учасник бойових дій» та листів талонів на право одержання ветеранами війни проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості, затвердженого Наказом ІНФОРМАЦІЯ_5 10 листопада 2022 року № 369, Комісії утворюються у Міністерстві оборони України - з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та вирішення спірних питань щодо зарахування окремих періодів служби до вислуги років.
З огляду на наведені положення, суд зазначає, що навіть у разі звернення особи не безпосередньо до комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, яка утворюється при Міністерстві оборони України та є спеціально уповноваженим органом для вирішення питання про надання такого статусу, а до самого ІНФОРМАЦІЯ_5, це не звільняє орган, який отримав документи від обов`язку належного реагування на відповідне звернення. 
У цьому контексті підлягають урахуванню також приписи Закону України «Про адміністративну процедуру» (далі - Закон №2073-IX), який установлює загальні стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень під час здійснення адміністративної процедури. 
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 2 Закону №2073-IX, Міноборони, в тому числі й утворені комісії у її складі є адміністративним органом, а відповідна заява позивача є адміністративною справою, що підлягає вирішенню в порядку адміністративної процедури.
При цьому відповідно до принципів адміністративної процедури, визначених статтею 4 Закону № 2073-IX, адміністративний орган зобов`язаний зокрема діяти офіційно, своєчасно та ефективно, а також гарантувати особі право на участь в адміністративному провадженні та ефективні засоби правового захисту.
Згідно зі статтею 16 Закону № 2073-IX адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи, а стаття 17 цього Закону покладає на нього обов`язок здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються такого провадження.
Крім того, за змістом частини п`ятої статті 21 Закону № 2073-IX під час початку адміністративного провадження адміністративний орган перевіряє наявність у нього предметної та територіальної компетенції для прийняття рішення з питання, що розглядається.
Отже, у разі надходження заяви до органу, який сам не уповноважений вирішити порушене в ній питання по суті, такий орган не вправі займати пасивну позицію або фактично залишати заяву без належного процедурного реагування. 
Належна адміністративна процедура вимагає від нього, з урахуванням характеру звернення та своєї ролі в системі відповідного органу публічної адміністрації, перевірити компетенцію, вчинити необхідні процедурні дії для належного руху заяви та забезпечити належне інформування заявника.
Самоусунення від цих дій, у тому числі неприйняття рішення суб`єктом владних повноважень або ненадання відповіді за результатами розгляду звернення, суперечить принципам Закону №2073-IX.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 14 травня 2026 року по справі № 420/34391/23. 
Як убачається з позовної заяви та доданих документів, позивач оскаржує протиправну бездіяльність відповідача щодо нерозгляду поданої заяви та ненадання відповіді за результатами її розгляду, а також на зобов`язання вчинити дії, пов`язані виключно із забезпеченням її належного розгляду. 
Отже, предметом спору у цій справі є не питання компетенції Військової частини НОМЕР_1 щодо прийняття рішення про надання статусу учасника бойових дій, а питання належного виконання відповідачем обов`язку щодо розгляду звернення позивача та дотримання вимог законодавства, що регулює порядок розгляду звернень.
Вирішення такого спору передбачає з`ясування, чи вчинив відповідач усі необхідні дії, спрямовані на належний розгляд звернення позивача, у тому числі щодо його передачі за належністю, а також чи було забезпечено інформування позивача про результати розгляду поданої заяви у встановленому законом порядку.
Як встановлено судом під час офіційного з`ясування обставин справи та не заперечується сторонами відповідач отримав звернення ОСОБА_1 від 03 жовтня 2025 року про надання йому статусу учасника бойових дій, які надійшли до нього як засобами електронної комунікації, так і поштовим зв`язком. 
Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказував, що отримавши його звернення відповідач не здійснив розгляд звернення встановленим порядком. 
Натомість відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказав, що звернення розглянуто та заявнику надано відповідь від 22 жовтня 2025 року за № 2393/5/7/2951убд, в якій останньому роз`яснені викладені вище обставини стосовно необхідності подання заяви про надання статусу учасника бойових дій до відповідної за підпорядкованістю військової частини НОМЕР_4 .
На переконання суду лист Військової частини НОМЕР_1 за № 2393/5/7/2951убд від 22.10.2025 року не може підтверджувати дотримання відповідачем порядку розгляду звернення ОСОБА_1 про надання йому статусу учасника бойових дій у зв`язку із тим, що даним листом лише зазначено про відсутність у відповідача компетенції, адже військова частина, в якій проходив службу позивач на момент виникнення спірних правовідносин підпорядковується оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а не оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». 
У такому разі, як вже зазначалося судом та вимагається положеннями ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» та ч. 5 ст. 21 Закону України «Про адміністративну процедуру» якщо орган не має компетенції у вирішенні порушеного перед ним питання, такий суб`єкт влади повинен переслати звернення до належного органу та повідомити про це заявника. 
Утім, як засвідчують обставини справи, отримавши звернення позивача відповідач надав відповідь про відсутність у нього компетенції, а рух заяви позивача про надання йому статусу учасника бойових дій було припинено, хоча за встановленою процедурою військова частина НОМЕР_1 повинна була передати матеріали до компетентного органу із одночасним повідомленням ОСОБА_1 про те, що звернення передано на розгляд до іншого уповноваженого органу. 
З огляду на це суд погоджується із позивачем, що його звернення від 03 жовтня 2025 року про надання статусу учасника бойових дій не було розглянуто у повній відповідності до вимог чинного законодавства України. 
Таким чином, суд приходить висновку, що у межах спірних правовідносин відповідач не дотримався процедури розгляду звернення позивача, а відтак це зумовлює прийняття рішення про задоволення позову. 
Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).
Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).
Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
З урахуванням того, що рух звернення позивача від 03 жовтня 2025 року про надання йому статусу учасника бойових дій було безпідставно припинено відповідачем, тому для остаточного вирішення спірного питання саме відповідача слід зобов`язати усунути допущене порушення шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 із документами від 03 жовтня 2025 року та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки наданої судом. 
При цьому, суд окремо звертає увагу, що надання позивачу статусу учасника бойових дій не може бути виключною підставою для відмови у задоволені цього адміністративного позову з огляду на те, що предметом даного публічно-правового спору є питання належного виконання відповідачем обов`язку щодо розгляду звернення позивача та дотримання вимог законодавства, що регулює порядок розгляду звернень, а не спір стосовно наявності у ОСОБА_1 права на отримання статусу учасника бойових дій. До того ж матеріали справи не містять доказів, що надання позивачу статусу учасника бойових дій відбулося за його зверненням від 03 жовтня 2025 року. 
Суд зазначає, що позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.
У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмета заявленого позову як наслідок наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
На підставі вищевказаного, суд приходить висновку, що похідні позовні вимоги також підлягають задоволенню.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доводи відповідача суд відхиляє з вищевикладених мотивів та вважає, що при розгляді справи відповідач не довів те, що у спірних правовідносинах суб`єкт владних повноважень діяв у відповідності до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України. 
Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, а інших видів судових витрат судом не встановлено, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 143, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій у частині не розгляду заяви від 03.10.2025 року про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) в особі Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій розглянути заяву від 03.10.2025 року та матеріали щодо надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки наданої судом.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи: 

Позивач: 
ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_10 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ). 
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України) (код ЄДРПОУ: НОМЕР_11 ; місцезнаходження: АДРЕСА_2 ). 

Суддя М.М. Аракелян