ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року	Львів	Справа № 460/8414/24 пров. № А/857/29471/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,
суддів: Затолочного В.С., Онишкевича Т.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року у справі № 460/8414/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про скасування рішень, зобов`язання вчинити дії
суддя в 1-й інстанції – Дуляницька С.М.
час ухвалення рішення – 10 жовтня 2024 року,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 10.10.2024 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивачка) звернулася до суду із позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі – відповідач), в якому просила суд:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 28.12.2019 № 341421-5005-1716, від 31.03.2020 № 32993-5005-1716, від 28.07.2021 № 459065-2405-1712, від 10.03.2022 № 5078-2405-1712, від 13.04.2023 № 42427-2407-1712, від 20.04.2024 № 54237-2407-1712-UA56060470000086729.
- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Рівненській області щодо нарахування в інтегрованій картці платника податків пені з орендної плати з фізичних осіб 11556,53 грн. та зобов`язання відповідача анулювати її.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року у справі № 460/8414/24 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 28.12.2019 № 341421-5005-1716, від 31.03.2020 № 32993-5005-1716, від 28.07.2021 № 459065-2405-1712, від 10.03.2022 № 5078-2405-1712, від 13.04.2023 № 42427-2407-1712, від 20.04.2024 № 54237-2407-1712- UA56060470000086729.
Визнано протиправним дії Головного управління ДПС у Рівненській області по нарахуванню в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 пені з орендної плати з фізичних осіб в сумі 11556,53 грн.
Зобов`язано Головне управління ДПС у Рівненській області відкоригувати дані інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом анулювання пені в сумі 11556,53 грн.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судовий збір у сумі 2449,28 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що у рішенні суду йде мова про те, що позивачка продала земельну ділянку кадастровий номер 5610100000:01:070:0169, тому позивачка не має сплачувати орендну плату за неї. Однак, суд не звернув увагу на те, що договір оренди укладений на земельну ділянку кадастровий номер 5610100000:01:070:0190 площею 0.0703 га, тобто на іншу земельну ділянку ніж ту, яку продала позивачка. Зважаючи на ці обставини, відповідач вважає, що вірно нарахував орендну плату позивачці та пеню за прострочення її сплати.
Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно з положеннями статті 311 КАС України.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів виходить з наступних підстав.
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка у березні 2019 року продала будинок та земельну ділянку під ним, яку орендувала у Рівненської міської ради, в тому у позивачки не має обов`язку платити орендну плату, а такий обов`язок виникає у нового власника будинку та земельної ділянки під ним. 
Колегія суддів вважає висновки суди першої інстанції неповними та зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10.07.2007 позивачка та Рівненська міська рада уклали Договір оренди земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, без права спорудження на ній капітальних будівель і споруд, посадки багаторічних насаджень та з правом її дострокового вилучення для потреб міста, площею 0,0703 га кадастровий номер 5610100000:01:070:0190 та площею 0,0358 га кадастровий номер 5610100000:01:070:0189 за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі рішення Рівненської міської ради № 317 від 10.03.2016 року припинено право оренди на земельну ділянку площею 0,0358 га кадастровий номер 5610100000:01:070:0189.
18.03.2019 позивачка (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) уклали Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га кадастровий номер 5610100000:01:070:0169 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач на підставі наданих Рівненською міською радою даних про укладені договори оренди, сформував відповідачу наступні податкові повідомлення-рішення:
- від 28.12.2019 №341421-5005-1716 на 10065,22 грн. за 2019 рік,
- від 31.03.2020 №32993-5005-1716 на 10065,22 грн. за 2020 рік,
- від 28.07.2021 №459065-2405-1712 на 10065,22 грн. за 2021 рік,
- від 10.03.2022 №5078-2405-1712 на 27886,91 грн. за 2022 рік.
- від 13.04.2023 №42427-2407-1712 на 32069,94 грн. за 2023 рік,
- від 20.04.2024 № 54237-2407-1712-UA56060470000086729 на 33705,51 грн. за 2024 рік
Грошові зобов`язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб стосуються орендної плати за земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, без права спорудження на ній капітальних будівель та споруд, посадки багаторічних насаджень та з правом її дострокового вилучення для потреб міста, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0703 га, кадастровий номер 5610100000:01:070:0190.
Вказані рішення, окрім ППР від 20.04.2024 р № 54237-2407-1712-UA56060470000086729, направлялись позивачці за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення від 20.04.2024 р № 54237-2407-1712- НОМЕР_1 направлено позивачці на адресу: АДРЕСА_2 . 
Не погоджуючись з цими рішеннями відповідача позивачка звернулася до суду позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд зазначає наступне.
За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності;
Згідно з визначеними у підпунктах 14.1.136, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою; землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Згідно з п. 287.1 ст. 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Відповідно до пунктів 288.1, 288.2, 288.3 статті 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
За правилами статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно з частиною другою статті 16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.
Частинами першою, другою статті 21 цього Закону встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Як підсумок положень наведених правових норм, орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується орендарем з дня виникнення права користування земельною ділянкою, тобто з дня державної реєстрації права оренди відповідно до договору оренди земельної ділянки. Сплата орендної плати є обов`язком орендаря, яке кореспондується з його правом користування земельною ділянкою.
Згідно з частиною 4 статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається.
За змістом частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі», до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
У розумінні наведених положень законодавства, при виникненні в іншої особи права власності на житловий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього користувача земельною ділянкою припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, при цьому на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Апеляційний суд встановив, що 18.03.2019 року позивачка, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу продала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер 5610100000:01:070:0169.
Водночас, апеляційний суд зауважує, що зобов`язання позивачки щодо орендної плати стосуються іншої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0703 га, кадастровий номер 5610100000:01:070:0190, яка була надана позивачці для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, без права спорудження на ній капітальних будівель і споруд, посадки багаторічних насаджень та з правом її дострокового вилучення для потреб міста.
Отже, орендована земельна ділянка не знаходиться під земельним будинком, який позивачка продала, є окремою земельною ділянкою.
Зважаючи на те, що позивачка припинила договір оренди спірної земельної ділянки, тому у позивачки не припинився обов`язок щодо сплати орендної плати за цю ділянку.
Щодо порядку надсилання податкових рішень про сплату орендної плати апеляційний суд зазначає наступне. 
Відповідно до п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити, зокрема, суму грошових зобов`язань, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, є контролюючий орган.
Якщо згідно з нормами ст. 54 ПК України сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому ПК України (п. 54.5 ст. 54 ПК України).
Нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному ст. 42 ПК України, до 01 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному ст. 58 ПКУ, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку (абзац перший п. 286.5 ст. 286 ПК України).
Згідно з п. 42.2 ст. 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п. 42.4 ст. 42 ПК України, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Зокрема, податкові повідомлення - рішення, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу, і відображатися в електронному кабінеті (п. 42.1 ст. 42 ПКУ).
Плата за землю відповідно до п. 287.5 ст. 287 ПК України фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
За несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання протягом строків, визначених ПК України, передбачена відповідальність у вигляді штрафних (фінансових) санкцій та/або пені визначених п. 124.1 cт. 124 ПК України та ст. 129 ПК України.
У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове (податкові) повідомлення-рішення у строки, встановлені ст. 286 ПКУ, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої ПКУ за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання (п. 287.9 ст. 287 ПКУ).
Отже, ПК України не передбачена відповідальність за несвоєчасну сплату фізичною особою земельного податку або орендної плати, у разі якщо податкове повідомлення-рішення з такого податку не надіслане за податковою адресою платника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або не вручене йому або його представнику особисто.
Апеляційний суд встановив, що спірні податкові рішення, окрім ППР від 20.04.2024 р № 54237-2407-1712-UA56060470000086729, направлені позивачці за адресою: вул. Я. Гашека, 8в, м. Рівне.
Рішення від 20.04.2024 р № 54237-2407-1712-UA56060470000086729 направлено позивачці на адресу: вул. Я. Гашека, 1, м. Рівне.
Разом з тим, апеляційний суд встановив, що адреса проживання позивачки вул. Я. Гашека, 8а, м. Рівне.
Таким чином податкові рішення надіслані позивачці не на адресу проживання, що є підставою для звільнення позивачки від відповідальності за несвоєчасну сплату орендної плати у вигляді нарахованої пені, однак не від обов`язку сплати орендної плати. 
Зважаючи на наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Рівненській області від 28.12.2019 № 341421-5005-1716, від 31.03.2020 № 32993-5005-1716, від 28.07.2021 № 459065-2405-1712, від 10.03.2022 № 5078-2405-1712, від 13.04.2023 № 42427-2407-1712, від 20.04.2024 № 54237-2407-1712-UA56060470000086729 необхідно відмовити.
Разом з тим, апеляційний суд на основі наведених вище міркувань, дійшов висновку, що дії Головного управління ДПС у Рівненській області щодо нарахування в інтегрованій картці платника податків пені з орендної плати з фізичних осіб в сумі 11556,53 грн. є протиправними, тому відповідача необхідно зобов`язати анулювати нараховану позивачці пеню.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на наведені вище міркування, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги відповідача такими, що частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково, скасувавши рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень рішень із прийняття постанови, якою в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Що стосується розподілу судових витрат то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 та 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Апеляційний суд встановив, що позивачка за подання позову сплатила 1238,08 грн. 
Враховуючи те, що розмір задоволених позовних вимог становить 9,33 % від ціни позову, то на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 115,51 грн.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року у справі № 460/8414/24, в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Рівненській області від 28.12.2019 № 341421-5005-1716, від 31.03.2020 № 32993-5005-1716, від 28.07.2021 № 459065-2405-1712, від 10.03.2022 № 5078-2405-1712, від 13.04.2023 № 42427-2407-1712, від 20.04.2024 № 54237-2407-1712-UA56060470000086729, скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні цієї позовної вимоги відмовити.
У іншій частині рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року у справі № 460/8414/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	Т. В. Онишкевич