ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" травня 2026 р. Справа№ 910/14041/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Ткаченка Б.О.
суддів: Гаврилюка О.М. 
Суліма В.В. 

за участю секретаря судового засідання Мовчан А.Б.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 14.05.2026:

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербуд Альянс" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2026
у справі №910/14041/25 (суддя - Алєєва І.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод решіткового настилу"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербуд Альянс"
про стягнення 519 634, 15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод решіткового настилу" (надалі також - позивач, ТОВ "Завод решіткового настилу") звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербуд Альянс" (надалі також - відповідач, ТОВ "Інтербуд Альянс", скаржник) про стягнення 519 634, 15 грн, з яких: 394 691, 51 грн - основна заборгованість, пеня у розмірі 3687, 39 грн, штраф у розмірі 39 469,15 грн, інфляційні втрати у розмірі 10 741, 63 грн та 30 % річних у розмірі 71 044, 47 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем передбаченого договором обов`язку з оплати вартості отриманого товару за договором поставки від 15.01.2025.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі №910/14041/25 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербуд Альянс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод решіткового настилу" заборгованість у розмірі 394 691 грн 51 коп., пеню у розмір 614 грн 03 коп., штраф у розмірі 39 469 грн 15 коп., 30 % річних у розмірі 61 310 грн 67 коп., інфляційні втрати у розмірі 8383 грн 41 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 6053 грн 63 коп. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що строк оплати за поставлений товар настав, враховуючи приписи ч. 1 ст. 692 ЦК України за якими зокрема покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, ненадання відповідачем контррозрахунку заборгованості, враховуючи відсутність доказів оплати.
Перевіривши розрахунок позивача по інфляційним втратам та періоди, по яким заявлено інфляційне нарахуванням з урахуванням зазначеної практики Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, Господарський суд міста Києва вважав, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 8383, 41 грн.
Суд першої інстанції, здійснивши перевірку наданого позивачем математичного розрахунку 30 % річних, дійшов висновку про його неточність, а тому за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 30 % річних у розмірі 61 310, 67 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтербуд Альянс" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 скасувати та постановити нове, яким у позовних вимогах Товариству з обмеженою відповідальністю "Завод решіткового настилу" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербуд Альянс" про стягнення 519 634, 15 грн. відмовити у повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що застосувавши у даній справі загальну норму ч. 1 ст. 692 ЦК України та визначивши строк оплати з моменту прийняття товару, суд першої інстанції фактично відступив від погоджених сторонами умов Договору та Специфікацій, чим порушив принцип свободи договору та вимоги належного виконання зобов`язань. Таким чином, цитуючи норми цивільного законодавства щодо обов`язковості виконання договору, суд одночасно проігнорував визначений сторонами порядок та строки оплати, що є внутрішньо суперечливим та свідчить про неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 
25.02.2026 через відділ документального забезпечення від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що рішення суду, яке оскаржується, було прийнято на підставі детального аналізу наданих доказів та у відповідності до процесуальних норм. Жодних підстав для його зміни чи скасування немає. Зазначене судове рішення ґрунтується на ретельному розгляді всіх наявних доказів, враховуючи позиції обох сторін у справі. Окрім того, суд керувався принципами верховенства права, правової визначеності та пропорційності, що є основоположними засадами здійснення правосуддя в Україні.
06.03.2026 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшли письмові пояснення, відповідно д якких останній зазначає, що скаржник не заперечує факту здійснення оплат на виконання Договору № 392 від 15.01.2025, однак факт здійснення оплат за іншими специфікаціями не може свідчити про погодження істотних умов Специфікації №3, яка не була підписана сторонами, та не може підтверджувати виникнення грошового зобов`язання саме за цією специфікацією. Кожне грошове зобов`язання має оцінюватися окремо, відповідно до конкретних умов договору та його додатків, які є невід`ємною частиною договору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Гаврилюка О.М., Суліма В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербуд Альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі №910/14041/25 залишено без руху. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтербуд Альянс", що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази, які підтверджують оплату судового збору за подання апеляційної скарги сумі 9353грн 41 коп.
12.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербуд Альянс" надійшла заява про усунення недоліків до якої долучено докази оплати судового збору за подання апеляційної скарги сумі 9 353грн 41 коп.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербуд Альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі №910/14041/25. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербуд Альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі №910/14041/25 на 12.03.2026.
24.02.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод решіткового настилу" надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод решіткового настилу" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено.
25.02.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербуд Альянс" надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербуд Альянс" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2026 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербуд Альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі №910/14041/25 призначено на 16.04.2026.
17.03.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод решіткового настилу" надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2026 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод решіткового настилу" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербуд Альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі №910/14041/25 призначено на 14.05.2026.

Позиції учасників справи, явка представників сторін у судове засідання 
Представники учасників апеляційного провадження з`явилися у судове засідання 14.05.2026 та надали свої пояснення по суті апеляційної скарги.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 15.01.2025 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено Договір поставки, за яким виконавець в порядку та на умовах визначених цим Договором та Специфікаціями, які є невід`ємною частиною даного договору, згідно креслень КМД, зобов`язується виготовити та передати у власність замовника металеві вироби (далі продукція) в номенклатурі, кількості та за ціною, що передбачені Специфікацією на відповідну партію продукції, замовник зобов`язується прийняти продукцію та оплатити її вартість відповідно до умов, викладених у Специфікації (п. 1.1. Договору).
Відповідно до п. 4.3 Договору вартість продукції, яка підлягає відвантаженню, вказується у видаткових накладних та розраховується або по фактичній вазі загалом, або поштучно з врахуванням фактичної ваги виробів.
Згідно п. 4.6. Договору загальна ціна договору складається із сум всіх специфікацій, або видаткових накладних з врахуванням толерансу. В загальну ціну договору включено вартість тари/упаковки.
Відповідно до п. 4.10. Договору, умови розрахунку за продукцію вказуються в Специфікаціях на кожну окрему партії продукції.
Кінцевий взаєморозрахунок за договором між замовником та виконавцем, проводиться на підставі Акту взаєморозрахунків (п. 4.20 Договору).
Згідно п. 5.2 Договору, перед відвантаженням продукції замовник зобов`язаний здійснити оплату коштів на рахунок виконавця, передбачену у специфікації на кожну партію продукції та надіслати на електронну адресу виконавця скан-копію довіреності на право отримання продукції уповноваженою особою замовника.
Датою поставки продукції вважається дата відвантаження та/або передачі продукції замовнику у відповідності до умов поставки, вказаних у Специфікації до цього договору відповідно до Інкотермс 2010 (п. 5.5. Договору).
Відповідно до п. 5.6. Договору, право власності на продукцію переходить від виконавця до замовника з дати відвантаження та/або передачі продукції відповідно до умов Інкотермс -2010, вказаних у специфікації до цього договору.
Згідно п. 5.10. Договору, замовник зобов`язаний після приймання продукції оформити оригінал видаткової накладної підписом відповідальної особи про отримання продукції, скріпити печаткою, надати оригінал довіреності на право отримання продукції та, протягом 3-х календарних днів надіслати вказані документи нa поштову адресу виконавця.
Пунктом 10.1. Договору, сторони погодили можливість використання кваліфікованого електронного підпису у документообігу, в томy числі, але нe виключно при складанні/укладенні додаткових угод до цього Договору, додатків, які є невід`ємною частиною цього Договору, а також первинних документів та інших будь-яких документів щодо укладення та виконання цього договору. При укладенні цього Договору та виконанні будь-яких правочинів, додатків, первинних бухгалтерських документів, а також інших документів, необхідність в обміні якими виникне у сторін під час виконання договірних зобов`язань, сторонами можуть використовуватися документи в електронній формі, а підписання таких документів буде здійснюватися з використанням наступних сервісів електронного документообігу, що включають, але не обмежуються: "Вчасно" (https://vchasno.ua), "M.E.Doc" (https://medoc.ua/), а також інших системи (платформ, веб-сервісів чи комп`ютерних програми), які здійснюють обмін електронними документами (п. 10.4. Договору).
Згідно з приміткою, що міститься у Специфікаціях № 1 від 15.01.2025 та № 2 від 30.01.2025 розрахунок ваги зварної арматурної карти сітки відбувається по теоретичній вазі згідно конструкторської документації та чинних допустимих норм відхилень згідно державних стандартів. Відвантаження продукції проводиться по кількості одиниць в штуках, або загальній вазі відповідно до потреб покупця. Кінцева вартість продукції, яка підлягає відвантаженню, вказується у видаткових накладних та розраховується або по фактичній вазі загалом, або поштучно з врахуванням фактичної ваги виробів. Підстава для розрахунку фактичної ваги: ДСТУ 3760:2019, п. 5.3, таблиця 1. Сторони домовились про застосування толерансу поставки. Постачальник і Покупець розуміють під толерансом допустиме відхилення між кількістю та вартістю продукції, зазначених в специфікації і кількістю та вартістю фактично поставленої продукції, які зазначаються в рахункахфактурах та видаткових накладних. При поставці продукції з урахуванням толерансу, зобов`язання постачальника вважаються виконаними належним чином.
На виконання умов договору позивачем було передано відповідачу згідно видаткових накладних та специфікацій товар на загальну суму 2 185 643, 68 грн.
Відповідно до видаткових накладних № 66 від 20.01.2025, № 254 від 28.02.2025, № 390 від 27.03.2025 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 472 290, 96 грн, який відповідачем оплачений у повному обсязі, поставлений та оплачений товар за вказаними видатковими накладними між сторонами є безспірним.
Згідно видаткової накладної № 253 від 28.02.2025 (Специфікація № 2) частина товару була поставлена на суму 676 433, 03 грн.
Наступна поставка решти товару здійснювалася на підставі видаткової накладної № 265 від 03.03.2025 на загальну суму 707 953, 25 грн.
У зв`язку з поставкою частини товару на підставі Специфікації № 2 позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату № 128 від 30.01.2025 на суму 1 384 386, 28 грн.
31.01.2025 відповідач здійснив позивачу оплату в сумі 1 078 661, 21 грн. 
Після зарахування вартості попередньої поставки залишок оплати становить 402 228, 18 грн (1 078 661, 21 грн - 676 433, 03 грн (ВН № 253). Заборгованість відповідача перед позивачем за видатковою накладної № 253 від 28.02.2025 у сумі 676 433, 03 грн відсутня.
Як вже зазначалось згідно видаткової накладної № 265 від 03.03.2025 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 707 953, 25 грн.
Враховуючи залишок оплати по виставленому позивачем відповідачу рахунку № 128 від 30.01.2025 у розмірі 402 228, 18 грн, який було направлено на погашення заборгованості товару за видатковою накладною № 265 від 03.03.2025 у відповідача перед позивачем залишилась заборгованість за вказаною видатковою накладною у розмірі 305 725, 07 грн (707 953, 25 грн (ВН № 265) - 402 228, 18 грн (залишок попередньої оплати)).
Також відповідачем на погашення залишку заборгованості перед позивачем за ВН № 265 у розмірі 305 725, 07 грн, 14.03.2025 та 02.04.2025 здійснено оплату на загальну суму 240 000, 00 грн. 
Позивач вказує, що залишок боргу у розмірі 65 725, 07 грн (305 725, 07 грн - 240 000, 00 грн) за видатковою накладною № 265 від 03.03.2025 станом на день звернення з даною позовною заявою відповідачем не погашено. 
Також позивач вказує, що ним згідно видаткової накладної № 567 від 08.05.2025 поставлено відповідачу товар на загальну суму 328 966, 44 грн, який відповідачем прийнятий та не оплачений.
З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу претензію від 01.08.2025 щодо погашення заборгованості у розмірі 394 691, 51 грн (65 725, 07 грн + 328 966, 44 грн), яка задоволена не була, що і стало підставою для звернення до господарського суду з даним позовом.

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 
Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, змістом взаємних договірних зобов`язань сторін є обов`язок позивача поставити відповідачу обумовлений договором товар належної якості та кількості, який породжує обов`язок відповідача прийняти зазначений товар та оплатити за нього встановлену договором вартість у встановлений договором строк.
Судом першої інстанції вірно встановлено, а скаржником у своїй апеляційній скарзі не спростовано, що позивачем поставлено відповідачу товар на умовах визначених договором, що підтверджується наведеними вище видатковими накладними, які підписані відповідачем без зауважень. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором щодо оплати поставленого товару виконав не в повному обсязі, внаслідок чого у відповідача перед позивачем за ВН № 265 від 03.03.2025 утворилась заборгованість у розмірі 65 725, 07 грн, а за ВН № 567 від 08.05.2025 у розмірі 328 966, 44 грн, всього на загальну суму 394 691, 51 грн.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). 
Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, у контексті із правовою позицією відповідача/скаржника, колегія суддів звертає увагу, що скаржник, підписуючи без будь-яких застережень видаткову накладну №567 від 08.05.2025, відповідно до якої останнім прийнято від позивача товар, перелік якого викладеного в специфікації №3, яку, як каже відповідач, останній не підписував, суперечить своїй же попередній поведінці, що, на переконання колегії суддів, може свідчити лише про намагання відповідача уникнути своїх обовязків по оплаті за поставлений та прийнятий товар.
З огляду на те, що строк оплати за поставлений товар настав, враховуючи приписи ч.1 ст. 692 ЦК України за якими зокрема покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, ненадання відповідачем контррозрахунку заборгованості, враховуючи відсутність доказів оплати, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором у розмірі 394 691, 51 грн підлягає задоволенню.
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.
Відповідно до п. 6.2 Договору, у випадку порушення термінів оплати передбачених специфікаціями до цього договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в той період від суми, що підлягає сплаті, за кожен день затримки оплати продукції.
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3687, 39 грн пені за період з 03.04.2025 - 13.04.2025, пеня за вказаний період розраховувалася із суми загального боргу у розмірі 394 691, 51 грн.
Однак судом першої інстанції вірно встановлено що за вказаний період у відповідача перед позивачем ще не існувала заборгованість за видатковою накладною № 567 у розмірі 328 966, 44 грн, оскільки вказаний товар був поставлений позивачем відповідачу 08.05.2025, тобто пізніше, а саме поза межами заявленого позивачем періоду щодо нарахування пені. Отже нарахування пені на суму боргу у розмірі 328 966, 44 грн в межах заявленого періоду є неможливим та безпідставним. 
Колегія суддів, здійснивши перевірку наданого позивачем математичного розрахунку пені, зазначає про його неточність, а тому в межах заявленого позивачем періоду, судом здійснено власний розрахунок пені із суми боргу 65 725,07 грн, яка існувала в межах заявленого періоду позивачем, за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 614, 03 грн.
Відповідно до п. 6.2.1. Договору, у випадку порушення термінів оплати, передбачених Специфікаціями до цього Договору, на строк понад 10 (десять) банківських днів, до замовника застосовується штрафні санкції у вигляді штрафу в розмірі 10 % від невчасно сплаченої або несплаченої суми.
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 10 % штрафу від невчасно сплаченої або несплаченої суми.
Колегія суддів, дослідивши здійснений позивачем розрахунок штрафу, вважає його обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача 10 % штрафу у розмірі 39 469, 15 грн підлягає задоволеню.
Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення 71 044, 47 грн 30 % річних за період з 03.04.2025 по 07.11.2025 та 10 741, 63 грн інфляційних втрат за період квітень 2025 по вересень 2025 на загальну суму боргу.
Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення відповідачем зобов`язань за Договором, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором.
Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України.
Так, за приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Пунктом 6.2.2. Договору встановлено, що у випадку порушення будь-яких термінів, вказаних у Специфікаціях, більш ніж на 30 (тридцять) днів, замовник сплачує на користь виконавця відсотки за кожен день користування чужими грошовими коштами у розмірі 30 % річних.
Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 30 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 30 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Перевіривши розрахунок позивача по інфляційним втратам та періоди, по яким заявлено інфляційне нарахуванням з урахуванням зазначеної практики Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 8383, 41 грн.
Колегія суддів, здійснивши перевірку наданого позивачем математичного розрахунку 30 % річних, зазначає про його неточність, а тому за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 30 % річних у розмірі 61 310, 67 грн.
Підсумовуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів цілком погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваних рішень в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених у апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скаргзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі №910/14041/25, за наведених скаржником доводів та в межах апеляційної скарги. 

Розподіл судових витрат
Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербуд Альянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі №910/14041/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі №910/14041/25 - залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтербуд Альянс".
4. Матеріали справи №910/14041/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст складено та підписано 27.05.2026.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко 

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім