Справа № 946/1406/26 
Провадження № 2/946/2794/26  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді - Присакар О.Я.,
за участю: секретаря судового засідання – Воронової В.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2026 позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . А також просить визнати за ОСОБА_1 , у порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги мотивує тим, що письмовою відповіддю приватного нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. № 76/02-14 від 10.02.2026, приватний нотаріус повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що ним не надано доказів на підтвердження факту прийняття спадщини. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягає на їх задоволенні.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, вирішення справи залишив на розсуду суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі запису в погосподарській книзі Утконосівського старостинського округу Саф`янівської сільської рад Ізмаїльського району Одеської області за №981_1, що також підтверджено довідкою, виданою Утконосівським старостинським округом Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 989 від 01.12.2025. 
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року N 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Утконосівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області 13.03.1995 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Після смерті ОСОБА_2 згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.
Відповідно до заповіту від 21 березня 1988 року, посвідченого секретарем Утконосівської сільської ради народних депутатів Ізмаїльського району та зареєстрований в книзі для записів нотаріальних дій № 17, ОСОБА_2 , усе своє майно де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 . 
Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 63624338 від 19.02.2026 року, наданого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В., заповіт ОСОБА_2 від 21.03.1988 року, зареєстрований за № 17 не змінювався та не скасовувався.
Згідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.
Осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає.
Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв станом на 1995 рік, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, в редакції, яка діяла станом на 2003 рік, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. 
При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, ЗУ «Про власність», ЗУ від 07.12.1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25.12.1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах.
Встановлено, що ОСОБА_1 вступив у володіння спадковим майном, оскільки, після смерті ОСОБА_2 й до теперішнього часу, впродовж останніх 30 років, він здійснює догляд за будинком за адресою: АДРЕСА_1 , веде господарські роботи, обробляє земельну ділянку за цією ж адресою, що підтверджується довідкою Утконосівського старостинського округу Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 990 від 01.12.2025, тобто вважається таким, що фактично прийняв спадщину.
Письмовою відповіддю приватного нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. № 76/02-14 від 10.02.2026, приватний нотаріус повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що ним не надано доказів на підтвердження факту прийняття спадщини. 
Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги.
Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 30, 258, 259, 265, 316, 328, 392 ЦПК України, ст. ст. 524, 525, 534, 549 ЦК УРСР (1963 року), суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), до Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 04379433, місцезнаходження: 68670, Одеська область, Ізмаїльський р-н, с. Саф`яни, вул. Грушевського, буд. 85) про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно – задовольнити.
Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.
Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), у порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повний текст рішення складено та підписано 25.05.2026 року.

Суддя: 	О.Я.Присакар