Справа № 758/15865/25 
Категорія 38 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2026 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва 
у складі головуючого судді Ковбасюк О.О., 
за участю секретаря судового засідання Білоус А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернулася до Подільського районного суду міста Києва із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 21.07.2023 в сумі 135 938,74 доларів США, що включає 3% річних у сумі 4 723,74 доларів США.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 21.07.2023 між нею та відповідачем було укладено договір позики, за яким позикодавець передав, а позичальник отримав у позику гроші в сумі 4 914 001, 75 грн, що на день укладання договору становило еквівалент 131 215 доларів США за курсом продажу доларів США в ПАТ КБ «Приват Банк» (1 долар США = 37 грн 45 коп.), які позичальник зобов`язався повернути позикодавцю не пізніше 21.07.2024. Факт отримання коштів підтверджується підписом відповідача на договорі та його письмовою заявою від 21.07.2023 про відсутність претензій до кількості та якості переданих коштів. Станом на 03.10.2025 відповідач свої зобов`язання не виконав, позику не повернув, чим порушив п. 1 договору та вимоги статей 1046-1049 ЦК України. Позика є безпроцентною (п. 2 договору), а повернення позики має здійснюватися в готівковій формі у м. Києві за курсом продажу доларів США ПАТ КБ «ПриватБанк» на день розрахунку. Пунктом 9 договору передбачено, що відповідно до ст. 1046 ЦК України цей договір вважається укладеним з моменту передання грошей. Таким чином, оскільки строк зобов`язання щодо повернення грошових коштів настав 21.07.2024, то починаючи з наступного дня від зазначеної дати відповідач порушує прийняті на себе зобов`язання. Станом на 03.10.2025 відповідач заборгував позивачу основну суму боргу, еквівалентну 131 215,00 доларам США. Ураховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму боргу, а також обраховані ним на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних за 438 днів (22.07.2024 - 03.10.2025) в сумі 4 723,74 доларів США, що разом становить 135 938,74 доларів США.
Ухвалою суду від 13.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов до суду не подав.
Разом із цим, 03.04.2026 до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за відсутності відповідача. У поданій заяві відповідач зазначив, що визнає позовні вимоги повністю у заявленому розмірі, визнання ним позову є добровільним, без будь-якого примусу, наслідки визнання позову йому зрозумілі. 
Ухвалою суду від 28.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Водночас, 08.06.2026 представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, у якій він позовні вимоги підтримав у повному обсязі. 
З огляду на наведене, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.
У свою чергу суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, 21.07.2023 між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2  було укладено договір позики у письмовій формі, за яким позикодавець передав, а позичальник отримав у позику грошові кошти в сумі 4 914 001, 75 грн, що на день укладання договору було еквівалентним 131 215 доларів США за курсом продажу доларів США в ПАТ КБ «Приват Банк» 1 долар США = 37 грн 45 коп., які позичальник зобов`язався повернути позикодавцю не пізніше 21.07.2024. 
Факт отримання коштів підтверджується підписом відповідача на договорі та його письмовою заявою від 21.07.2023, у якій ОСОБА_2 також зазначив про відсутність у нього будь-яких претензій до позивача щодо кількості та якості переданих грошових коштів. 
В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, позику не повернув, чим порушив п. 1 договору та вимоги статей 1046-1049 ЦК України.
Станом на 03.10.2025 розмір заборгованості відповідача за основним зобов`язанням є еквівалентною 131 215,00 доларам США.
У зв`язку з порушенням позичальником боргових зобов`язань позикодавцем також нараховані штрафні санкції на підставі ст. 625 ЦК України за період з 22.07.2024 по 03.10.2025 (438 днів) в сумі 4 723,74 доларів США.
Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 135 938,74 доларів США.
Суд приймає до уваги вказані доводи позивача, оскільки вони підтверджуються наявними у справі доказами, які суд визнає належними та допустимими.
Жодних заперечень щодо факту укладення договору, отримання в борг вказаної суми грошових коштів чи розміру заборгованості відповідачем до суду не надано.
Натомість відповідачем подано заяву про визнання позову, у якій він позовні вимоги визнав повністю у заявленому розмірі.
Зі змісту вказаної заяви відповідача вбачається, що визнання ним позову є добровільним, без будь-якого примусу, наслідки визнання позову йому зрозумілі. 
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України 18.01.2017 у справі №6-2789цс16.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки ( ст. 611 ЦК України).
Відповідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на наведене, оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
У зв`язку з викладеним, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету суму сплаченого судового збору у розмірі 7 570,00 грн. (50 відсотків від загального розміру судового збору), а також стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 7 570,00 грн. (50 відсотків від загального розміру судового збору).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 12-13, 76-80, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити. 
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 21.07.2023 у загальному розмірі 135 938,74 доларів США.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7 570,00 грн.
Головному управлінню Державної казначейської служби України у м. Києві повернути  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні даного позову згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 1.316435949.1 від 19.09.2025, що складає 7 570,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Повне найменування сторін по справі:
позивач -  ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
відповідач -  ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя 	О. О. Ковбасюк