1	Справа № 335/572/26  2/335/1137/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року      м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Філатової О.О.,
представника позивачів адвоката Білоуса С.А.,
представника позивача-1 Орлової О.О.,
представника відповідача-2 Фарзаєвої К.А.,
представника відповідача-3 Трішиної А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної казначейської служби, Запорізької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Білоуса С.А., звернулися до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до Державної казначейської служби, Запорізької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 
В обґрунтування позову представник позивачів посилається на те, що в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР 23.06.2018 року за № 12018080000000185, 18.01.2018 позивачам  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України. 
Вироком Шевченківського районного суду у м. Запоріжжі від 22.06.2022 року, у справі № 336/941/19 пр. 1-кп/336/80/2022 (головуюча суддя Савеленко О.А.), Матюшкіна О.Ю. та Цибулю І.М. виправдано у зв`язку з недоведеністю їх винуватості. 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07.12.2022 року пр. 11- кп/807/1127/22, вказаний вирок залишено без змін. 
Постановою Верховного Суду України від 21.03.2023 року пр. 51-298км23, ухвалу Запорізького апеляційного суду від 07.12.2022 року скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31.05.2023 року пр. 11- кп/803/1895/23, вказаний вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2022 року скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. 
Вироком Шевченківського районного суду у м. Запоріжжі від 27.05.2024 року у справі № 336/941/19 пр. 1-кп/336/374/2024 (головуючий суддя ОСОБА_3 ) Матюшкіна О.Ю. та Цибулю І.М. виправдано у зв`язку з недоведеністю їх винуватості. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17.02.2025 року пр. 11- кп/803/372/25 та Постановою Верховного Суду України від 16.09.2025 року пр.51- 298км23 вказаний вирок Шевченківського районного суду у м. Запоріжжі від 27.05.2024 року залишено без змін. 
Таким чином, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходились під слідством та судом з 18.01.2019 року по 16.09.2025 року, тобто 6 років 7 місяців та 29 днів. Постановлення судом виправдувального вироку щодо позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, прямо передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». 
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають, що незаконне притягнення їх до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України, тобто нетяжкого та тяжкого злочинів, принизило їх честь та гідність, порушило їх нормальні життєві зв`язки, вимагало від них додаткових зусиль для організації свого життя, направлених на здійснення свого захисту у кримінальному провадженні та відновлення чесного імені та ділової репутації. 
Крім того, моральна шкода, спричинена позивачам, полягає у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні стосунків із оточуючими, негативних змінах в емоційному стані, через що різко погіршився їх стан здоров`я. Позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спричинено моральну шкоду. Дана моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які позивачі зазнали у зв`язку із протиправною поведінкою органів досудового розслідування щодо них та у приниженні честі та гідності позивачів, а також їх ділової репутації через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та знаходження під слідством та судом на протязі тривалого часу. Дана моральна шкода прямо передбачена п. 2 та 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», у 2026 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 8647 гривень. 
Відтак, саме виходячи із вищевказаного розміру мінімальної заробітної плати повинен бути обчислений мінімальний розмір моральної шкоди відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Отже, розмір мінімальної моральної шкоди, спричиненої позивачу ОСОБА_1 , обрахованої у відповідності до вищевказаних норм права на думку представника позивача повинен становити 691471,77 грн. (79 міс. х 8647 грн. = 683113,00 грн. + 8358,77 грн. за 29 днів). Розмір мінімальної моральної шкоди, спричиненої позивачу ОСОБА_2 , обрахованої у відповідності до вищевказаних норм права також становить 691471,77 грн. (79 міс. х 8647 грн. = 683113,00 грн. + 8358,77 грн. за 29 днів).
Крім цього, позивачі під час незаконного знаходження під слідством та судом понесли витрати, пов`язані із поданням ним юридичної допомоги, відшкодування яких передбачене п. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
У зв`язку з викладеним, позивачі просять, кожен окремо стягнути на свою користь з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України кошти в розмірі по 94 200,00 грн. у якості відшкодування матеріальної шкоди за надання професійної правової допомоги у справі №336/941/19; кошти у розмірі 691 471,77 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. А також просять стягнути по 10 000,00 грн. на кожного, судових витрат за надання професійної правової допомоги у даній цивільній справі.
20.01.2026 ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Представник відповідача 3 ГУНП в Запорізькій області, не погоджуючись із поданим позовом подав 30.01.2026 на адресу суду відзив, в якому просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.
У відзиві представник відповідача ГУНП в Запорізькій області вважає, що позивачем не вірно вирахуваний загальний час перебування під слідством і судом.
Вказує, що згідно із матеріалами справи, позивачам пред`явлено підозру 18.01.2019, виправдувальний вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя винесено 22.06.2022 року, який набрав законної сили 17.02.2025 після перегляду справи Дніпровським апеляційним судом. Тобто, загальний строк перебування під слідством і судом позивачів починається з 18.01.2019 по 17.02.2025. Таким чином, загальний строк перебування позивачів під слідством і судом складає 6 років 1 місяць 0 днів, що в грошовому виразі складає 622584,00 грн. (72 міс. х 8647), 1 день= 1х 8647= 622584,00 грн. Розмір мінімальної заробітної плати у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про державний бюджет України на 2026 рік» з 01.01.2026 становить 8647 грн. Підсумовуючи вищевикладене, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди позивачеві, який гарантовано державою становить 622584,00 грн. (72 міс. х 8647грн.)
Позивачами не надано суду належних та допустимих доказів, що беззаперечно доводить наявність перерахованих у позові психоемоційних станів, що містили б будь-які медичні висновки та свідчили б про причинно-наслідковий зв`язок між його емоційним сприйняттям реальності та перебуванням позивача під кримінальним переслідуванням; не надано як докази ані виписки з лікарні, якщо позивач звертався по допомогу до психіатра, ані підтвердження звернення до приватних психологів чи проходження спеціальних реабілітаційних тренінгів; не доведено що вони зверталися до спеціальних експертних установ щодо проведення психологічної експертизи. Підсумовуючи вищевикладене, ГУНП в Запорізькій області просить у позові відмовити повністю.
03.02.2026 до суду від відповідача 2 Запорізької обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач-2 щодо фактичних обставин досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вказує, що відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.06.2018 № 12018080000000185 слідчим управлінням ГУНП в Запорізькій області.
У подальшому 18.01.2019 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.
За результатами проведеного досудового розслідування прокурором 06.02.2019 затверджено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, який 08.02.2019 скеровано до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для розгляду по суті.
Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2022 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнано невинуватими у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю їх винуватості.
Запорізьким апеляційним судом 07.12.2022 апеляційну скаргу прокурора на вказаний вирок суду залишено без задоволення, а вирок суду – без змін.
Постановою Верхового суду від 21.03.2023 частково задоволено касаційну скаргу прокурора на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2022 та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 07.12.2022, ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
За результатами нового апеляційного розгляду 31.05.2023 Дніпровським апеляційним судом часткового задоволено апеляційну скаргу прокурора, виправдувальний вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2022 відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2024 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано невинуватими у скоєнні злочині, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю їх винуватості.
Дніпровським районним судом 17.03.2025 апеляційну скаргу прокурора на вказаний вирок суду залишено без задоволення, а вирок суду – без мін.
Постановою Верховного суду від 16.09.2025 касаційну скаргу прокурора на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2024 та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17.02.2025 залишено без задоволення. 
Таким чином, загалом позивачі перебували під кримінальним переслідуванням протягом двох періодів, що загалом становить 69 місяців та 16 днів. 
Виходячи з положень статті 13 Закону, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 , який гарантовано державою, становить 601 254,73 грн (69 місяців * 8648 грн + 8 648 грн / 30 днів * 16 дні, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь Цибулі, який гарантовано державою становить 601 254,73 грн (69 місяців * 8648 грн + 8 648 грн / 30 днів * 16 дні.
Проте, позивачі не враховують, що з 07.12.2022 по 21.03.2023 вони не перебували під слідством та судом. 
Таким чином, позивачами неправильно розраховано період, коли вони перебували під слідством та судом та за який вони мають право на відшкодування моральної шкоди, і незаконно збільшили суму, що підлягає стягненню. Тому, представник відповідача вважає, що призовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди у заявленому розмірі не підлягають задоволенню.
Крім цього, відповідач вважає, що позивачі мають право на відшкодування шкоди, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання їм юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає на підставі прямої вказівки закону. Відносно суми витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн, то зважаючи на категорію складності справи, та переліку виконаних робіт, не є співмірною, не відповідає принципу справедливості та не підлягає задоволенню.
Крім того, 20.02.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Державної казначейської служби України, відповідно до якого відповідач-1 заперечує проти позовних вимог, вказуючи, що позивачами не вказано періоду (початкової дати та кінцевої дати), за який ними здійснюється розрахунок розміру моральної шкоди, у зв`язку з чим, на даний час, не можливо встановити чи зазначений у позові розрахунок здійснено з урахуванням положень Закону України № 266/94-ВР або у меншому, чи у більшому розмірі. Оскільки позовні вимоги про стягнення моральної шкоди належним чином не обґрунтовано, то вони не можуть підлягати задоволенню. 
Крім цього, оскільки в обґрунтування позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди за надання позивачам професійної правової допомоги під час досудового розслідування та розгляду судом кримінального провадження позивачами здійснено невірний розрахунок такої шкоди, деякі квитанції складено за формою, яка втратила чинність, деякі квитанції надано у двох екземплярах і зазначену у них вартість двічі зараховано до загальної вартості робіт, один з актів приймання-передачі містить помилку щодо дати його складання, у актах двічі зазначено одну й ту ж дату, як окрему участь адвоката у двох судових засіданнях, то такі позовні вимоги вони не можуть підлягати задоволенню. Оскільки, правничу допомогу надано позивачам не за рахунок держави, то у разі наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення судових витрат, понесених у цивільному процесі, такі судові витрати мають бути покладено не на Державний бюджет України, а на органи, якими було завдано шкоду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 26.02.2026 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивачів позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. 
Представники відповідачів Державної казначейської служби, Запорізької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області у судовому засіданні просили в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити з підстав, вказаних у поданих відзивах на позов. 
Заслухавши пояснення сторін, а також дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 18.01.2019 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 23.06.2018 року за № 12018080000000185  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.
За результатами проведеного досудового розслідування прокурором 06.02.2019 затверджено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, який 08.02.2019 скеровано до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для розгляду по суті.
Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2022 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнано невинуватими у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю їх винуватості.
Запорізьким апеляційним судом 07.12.2022 апеляційну скаргу прокурора на вказаний вирок суду залишено без задоволення, а вирок суду – без змін.
Постановою Верхового суду від 21.03.2023 частково задоволено касаційну скаргу прокурора на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2022 та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 07.12.2022, ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
За результатами нового апеляційного розгляду 31.05.2023 Дніпровським апеляційним судом часткового задоволено апеляційну скаргу прокурора, виправдувальний вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2022 відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2024 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано невинуватими у скоєнні злочині, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю їх винуватості.
Дніпровським районним судом 17.03.2025 апеляційну скаргу прокурора на вказаний вирок суду залишено без задоволення, а вирок суду – без мін.
Постановою Верховного суду від 16.09.2025 касаційну скаргу прокурора на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2024 та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17.02.2025 залишено без задоволення. 
Вирішуючи позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з положень статей 23, 1176 ЦК України, які вказують, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає.
Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала зясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Спеціальним законом, що регулює питання відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266 від 01.12.1994 року.
Згідно із положеннями ст. 1, 2 Закону України № 266, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:
1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду.
Статтями 3, 4 Закону № 266 визначено, що у наведених в статті 1цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):
1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;
2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;
3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;
4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;
5) моральна шкода.
Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Стаття 13 Закону № 266 вказує, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому визначений ст. 13 Закону України № 266 розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Статтею 3 ч. 1 п. 14 КПК України визначено, що притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Водночас, людина має право на компенсацію, якщо їй завдано шкоди внаслідок, наприклад, незаконного засудження та незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення; незаконного взяття і тримання під вартою; незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки; незаконного накладення арешту на майно; незаконного відсторонення від роботи (посади); інші процесуальні дії, що обмежують права громадян.
Позивачі стверджували, щоперебували під слідством та судом з 18.01.2019 (день повідомлення про підозру) по 16.09.2025 розгляду Верховним судом касаційної скарги, тобто на їх думку, дня набрання законної сили реабілітуючим рішенням, що становить 6 років 7 місяців 29 днів.
Разом з цим, суд вважає, що позивачами не вірно вирахуваний загальний час перебування під слідством і судом.
Як встановлено судом вище, загалом позивачі перебували під кримінальним переслідуванням протягом двох періодів, а саме у період з 18.01.2019 (дати повідомлення позивачам про підозру) по 07.12.2022 (дата постановлення ухвали Запорізького апеляційного суду, яким вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2022 залишено без змін), що становить 46 місяців та 19 днів, та у період з 21.03.2023 (скасування ухвали Запорізького апеляційного суду від 07.12.2022) по 17.02.2025 (набрання реабілітуючим судовим рішенням законної сили), що становить 22 місяці і 27 днів, що разом становить 69 місяців та 16 днів, а не як вони вважають 79 місяців і 29 днів (6 років 7 місяців та 29 днів).
Водночас перебування позивачів під слідством тривалий термін часу безумовно порушило його звичний уклад життя, вимагало від них додаткових зусиль для організації життя та могло погіршити відносини з оточуючими людьми і відношення останніх до них, чим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 завдано моральної шкоди, що є підставою для її відшкодування з урахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань, які зазнали позивачі.
Враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у статусі підозрюваних та обвинувачених у період з з 18.01.2019 (дати повідомлення позивачам про підозру) по 07.12.2022 (дата постановлення ухвали Запорізького апеляційного суду, яким вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2022 залишено без змін), та у період з з 21.03.2023 (скасування ухвали Запорізького апеляційного суду від 07.12.2022) по 17.02.2025 (набрання реабілітуючим судовим рішенням законної сили), що складає майже 7- місяців (69 місяців та 16 днів), тож суд вбачає підстави для стягнення компенсації завданої моральної шкоди за 69 місяців та 16 днів, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» установлено у 2026 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 8 647,00 грн.
Таким чином, виходячи з положень статті 13 Закону, мінімальний розмір моральної шкоди на користь позивачів на кожного, який гарантовано державою становить 601 254,73 грн (69 місяців * 8648 грн + 8 648 грн / 30 днів * 16 дні) на кожного.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. 
Щодо вимог позивачів про стягнення витрат на правову допомогу, що понесені у кримінальному провадженні, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.
Як встановлено судом, підставою звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду з цим позовом є право на відшкодування шкоди, передбачене ч. 1 ст. 1176 ЦК України, ст.ст. 1, 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки наявний передбачений ч. 2 ст. 1176 ЦК України та ст. 2 вказаного Закону випадок, з яким пов`язується право на відшкодування шкоди (спеціальний делікт).
При цьому, суд звертає увагу, що встановивши факт понесення витрат у зв`язку із поданням юридичної допомоги, суд стягує витрати саме за час перебування під слідством і судом.
Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому, у зазначеному випадку, застосуванню підлягає спеціальна норма закону.
У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 335/4358/21 зазначено, що порядок застосування Закону визначено Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення).
Абзацом 3 пункту 10 Положення встановлено, що до сум, які підлягають поверненню на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.
Тобто позивачі мають право на відшкодування шкоди, у тому числі, й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає на підставі прямої вказівки закону.
Аналогічні висновки щодо стягнення майнової шкоди у розмірі витрат громадянина, сплачених ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 333/7311/16-ц (провадження№ 61-32057св18).
При цьому, передбачені статтею 137 ЦПК України підстави зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути застосовані у разі вирішення питання про відшкодування (повернення) на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» суми, сплаченої громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 750/958/20 (провадження № 61-12600св21).
У постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 501/85/22 зазначено, що «витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Згідно з частинами першою, третьою, п`ятою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Так, позивачу ОСОБА_1 юридичну допомогу на підставі Договору про надання правової допомоги № 19-1/18 від 04.12.2018 надавалось адвокатами Адвокатського об`єднання «ЛЕГЕСІ» (код ЄДРПОУ 42353940) - Свистуном Олександром В`ячеславовичем (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № ЗП 001333, видане на підставі рішення Ради адвокатів Запорізької області № 10 від 29.06.2017) та Концуром Олегом Олександровичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 001515, видане на підставі рішення Ради адвокатів Запорізької області № 1 від 05.01.2018). За час виконання цього Договору, адвокати Свистун О.В. та Концур О.О. приймали участь у ознайомленні з матеріалами справи, судових засіданнях під час досудового розслідування, 31 судовому засіданні під час розгляду справи у суді першої інстанції, 2 судових засіданнях у суді апеляційної інстанції, а також у підготовці процесуальних документів. 
Також, Позивачу ОСОБА_1 юридичну допомогу на підставі Договору про надання правової допомоги від 06.11.2023 надавав адвокат Білоус Сергій Анатолійович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП № 002960 від 21.06.2022, видане Радою адвокатів Запорізької області). За час виконання цього Договору, адвокат Білоус С.А. приймав участь у ознайомленні з матеріалами справи, 8 судових засіданнях під час розгляду справи у суді першої інстанції, 3 судових засіданнях у суді апеляційної інстанції, 1 судовому засіданні у суді касаційної інстанції, а також у підготовці процесуальних документів. 
Відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг № б/н від 05.11.2023 щодо виконання Договору про надання правової допомоги № 19-1/18 від 04.12.2018 Матюшкіну О.Ю., розмір витрат ОСОБА_1 на правову допомогу за весь час ведення справи № 336/941/19 склав 55200 грн. 
Відповідно до Акту виконаних робіт № 3 від 22.09.2025 щодо виконання адвокатом Білоусом С.А. Договору про надання правової допомоги від 06.11.2023 Матюшкіну О.Ю., розмір витрат ОСОБА_1 на правову допомогу за весь час ведення справи № 336/941/19 склав 39000 грн. 
Позивачу ОСОБА_2 юридичну допомогу на підставі Договору про надання правової допомоги № 19/18 від 04.12.2018 надавалось адвокатами Адвокатського об`єднання «ЛЕГЕСІ» (код ЄДРПОУ 42353940) - Свистуном Олександром В`ячеславовичем (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № ЗП 001333, видане на підставі рішення Ради адвокатів Запорізької області № 10 від 29.06.2017) та Концуром Олегом Олександровичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 001515, видане на підставі рішення Ради адвокатів Запорізької області № 1 від 05.01.2018). За час виконання цього Договору, адвокати Свистун О.В. та Концур О.О. приймали участь у ознайомленні з матеріалами справи, судових засіданнях під час досудового розслідування, 31 судовому засіданні під час розгляду справи у суді першої інстанції, 2 судових засіданнях у суді апеляційної інстанції, а також у підготовці процесуальних документів. Також, Позивачу ОСОБА_2 юридичну допомогу на підставі Договору про надання правової допомоги від 06.11.2023 надавав адвокат Білоус Сергій Анатолійович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП № 002960 від 21.06.2022, видане Радою адвокатів Запорізької області). За час виконання цього Договору, адвокат Білоус С.А. приймав участь у ознайомленні з матеріалами справи, 8 судових засіданнях під час розгляду справи у суді першої інстанції, 3 судових засіданнях у суді апеляційної інстанції, 1 судовому засіданні у суді касаційної інстанції, а також у підготовці процесуальних документів. 
Відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг № б/н від 05.11.2023 щодо виконання Договору про надання правової допомоги № 19/18 від 04.12.2018 ОСОБА_2 , розмір витрат ОСОБА_2 на правову допомогу за весь час ведення справи № 336/941/19 склав 55200 грн. 
Відповідно до Акту виконаних робіт № 4 від 22.09.2025 щодо виконання адвокатом Білоусом С.А. Договору про надання правової допомоги від 06.11.2023 ОСОБА_2 , розмір витрат ОСОБА_2 на правову допомогу за весь час ведення справи № 336/941/19 склав 39000 грн. 
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 травня 2019 року у справі № 468/655/18, виписані адвокатом квитанції про оплату позивачем юридичних послуг в кримінальному провадженні відповідно до укладеного між ними договору, яке в подальшому було закрито з реабілітуючих підстав, є достатніми в розумінні пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» для вирішення питання про відшкодування сплачених сум за статтею 1176 ЦК України.
З врахуванням викладеного, на користь позивачів підлягає стягненню розмір витрат на правову допомогу, що понесені ними у кримінальному провадженні в сумі по 94 200,00 грн. за кожним.
Крім того, позивачами заявлено до стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. за кожним.
Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Встановлено, що 20.11.2025 між ОСОБА_1 та адвокатом Білоус С.А. укладено Договір про надання правової допомоги № б/н. Також, 20.11.2025 між ОСОБА_2 та адвокатом Білоус С.А. укладено Договір про надання правової допомоги № б/н.
Відповідно до акту виконаних робіт № 5, проведення первинного консультування щодо можливих шляхів судового представництва клієнта, підготовка та подання позовної заяви від імені позивача ОСОБА_1 адвокатом оцінюється у розмірі 10 000,00 грн. На підтвердження сплати позивачем ОСОБА_1 вищезазначених витрат надано квитанцію від 13.01.2026 про сплату останнім на користь адвоката Білоус С.А. 10 000,00 грн.
Відповідно до акту виконаних робіт № 6, проведення первинного консультування щодо можливих шляхів судового представництва клієнта, підготовка та подання позовної заяви від імені позивача ОСОБА_2 адвокатом оцінюється у розмірі 10 000,00 грн. На підтвердження сплати позивачем ОСОБА_2 вищезазначених витрат надано квитанцію від 13.01.2026 про сплату останнім на користь адвоката Білоус С.А. 10 000,00 грн.
Так, адвокатом Білоус С.А. від імені позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду подано одну позовну заяву щодо стягнення з Державного бюджету на їх користь моральної шкоди.
При цьому, як вбачається зі змісту актів виконаних робіт від 13.01.2026 № 5 та № 6, вартість підготовки кожної позовної заяви визначено у розмірі 10 000,00 грн., незважаючи на те, що фактично адвокатом було підготовлено один процесуальний документ, що свідчить про невідповідність заявленого розміру витрат обсягу та характеру наданої ОСОБА_5 правничої допомоги.
Відповідно до частин четвертої – шостої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).
Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У розумінні умов частин четвертої – шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.
Водночас, у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Дослідивши надані докази, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, викладені обставини та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, наявність заперечення представників відповідачів та часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з особи, діями якої позивачу завдано шкоду та через яку державна діє у даних відносинах на користь позивачів 5000 грн за кожним, як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.
У цій справі позивачі звернулися до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в порядку, на підставі статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР.
Відповідачем у справі позивачі визначили органи, діяннями якого завдано шкоду (Запорізьку обласну прокуратуру та Головне управління Національної поліції України в Запорізькій області), зазначивши співвідповідачем Державну Казначейську службу України, через яку, на їх думку, держава бере участь у справі як відповідач.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).
Відповідно до статті 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), ДКСУ (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).
Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому немає необхідності зазначення в резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення та по суті є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19, зазначено, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної Казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 495/6187/16, від 07 жовтня 2020 року у справі № 569/12383/17, від 29 червня 2022 року у справі № 201/9398/20.
Враховуючи наведене вище, суд доходить висновку, що з Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області та Запорізької обласної прокуратури на користь позивачів підлягає стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 коп. за кожним.
Крім того, позивачем при звернення до суду судовий збір не сплачено відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про судовий збір», якою визначено, що судовий збір не справляється за подання про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
Питання судових витрат у вигляді судового збору вирішити у відповідності до ст. 141 ЦПК України, та судовий збір, що становить 15 713,00 грн (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись 4, 12, 13, 76- 78, 81, 89, 258, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної казначейської служби, Запорізької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури у розмірі 622 584 (шістсот двадцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. 
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 оральну шкоду, завдану незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури у розмірі 622 584 (шістсот двадцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. 
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу, понесені у кримінальному провадженні, в розмірі 94 200 (дев`яносто чотири тисячі двісті) грн. 00 коп.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу, понесені у кримінальному провадженні, в розмірі 94 200 (дев`яносто чотири тисячі двісті) грн. 00 коп.
Стягнути з Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області та Запорізької обласної прокуратури в рівних частках на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області та Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – відмовити.
Судовий збір компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Державна казначейська служба України, адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, код ЄДРПОУ 37567646.
Відповідач: Запорізька обласна прокуратура, адреса: м. Запоріжжя, вул. Дмитра Апухтіна, б. 29А, код ЄДРПОУ 02909973.
Відповідач: Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, 69005, м. Запоріжжя, вул. Дмитра Апухтіна, б. 29, код ЄДРПОУ 40108688.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України http://og.zp.court.gov.ua/sud0818/gromadyanam/csz/.
Повний текст рішення виготовлено 05.06.2026.

Суддя        В.О. Макаров