КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 369/5748/23
номер провадження 22-ц/824/8233/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
за участю секретаря судового засідання	 Єфіменко І.О.,	
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,
представник відповідача Слесарчук В.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 29 лютого 2024 року /суддя Фінагеєва І.О./
у справі за позовом ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», третя особа: ОСОБА_3 , про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення премії з нагоди Дня працівника нафтової, газової та нафтопереробної промисловості, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення премії з нагоди Дня працівника нафтової, газової та нафтопереробної промисловості, компенсацію моральної шкоди.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. /т. 3 а.с. 86-96/
Справа вже була предметом перегляду.
Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року апеляційну скаргу адвоката Сидоренко Дарини Олександрівни в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Києво - Святошинського районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення премії з нагоди Дня працівника нафтової, газової та нафтопереробної промисловості скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення таких вимог. Стягнуто з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_2 премію з нагоди Дня працівника нафтової, газової та нафтопереробної промисловості у розмірі 33159 (тридцять три тисячі сто п`ятдесят дев`ять) гривень.
В іншій частині рішення Києво - Святошинського районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 22.01.2026 у справі № 369/5748/23 постанову Київського апеляційного суду від 30.10.2024 в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про визнання наказів незаконними, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсацію моральної шкоди скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Отже, рішення суду першої інстанції апеляційним судом переглядається в частині, яка передана на новий розгляд.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, в частині перегляду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , з урахуванням додаткових пояснень позивачки, вказує, на порушення роботодавцем порядку звільнення у зв`язку зі скороченням штату (ст. 49-2 КЗпП України). Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган зобов`язаний запропонувати працівнику іншу наявну роботу за його професією чи спеціальністю, а за її відсутності - іншу наявну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду роботи. Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакантні посади, які існували на підприємстві на момент повідомлення працівника про скорочення (з 02.12.2022) і до дня звільнення (20.02.2023), незалежно від структурного підрозділу та часу введення цих посад у штатний розпис.
Роботодавець не виконав обов`язок щодо пропозиції 70 посад, введених новим штатним розписом. Наказом ДП «Укравтогаз» від 30.11.2022 № 302 з 07.12.2022 введено новий штатний розпис на 70 штатних одиниць. З дати повідомлення про скорочення посади (02.12.2022) позивачці не було запропоновано жодної з цих 70 посад. У повідомленні від 02.12.2022 роботодавець формально зазначив відсутність вакантних посад, що відповідають її професії, без надання жодних доказів зайнятості цих посад на момент повідомлення. З урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду роботи позивачка могла бути призначена на посади, зокрема: начальника групи документування та контролю виконання доручень, провідного інженера з обліку та зберігання документів, помічника керівника групи документування та контролю, провідного інженера з кадрових питань, провідного інженера з діловодства, провідного інженера з організації праці, провідного економіста з праці, провідного юрисконсульта відділу юридичного забезпечення, прибиральника службових приміщень, робітника з комплексного обслуговування та ремонту будинків тощо, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні відповідні посадові інструкції.
Після повідомлення про скорочення роботодавець створив нові підрозділи та ввів нові посади. Ці посади були введені в період з грудня 2022 по лютий 2023 року і мали бути запропоновані позивачці, проте не були. Зокрема, посада начальника Групи управління людськими ресурсами відповідала її попередній посаді. Єдиними запропонованими посадами були: начальник відділу юридичного забезпечення та сестра медична, на які позивачка об`єктивно не могла бути призначена з огляду на кваліфікацію. Такі дії роботодавця свідчать про формальне виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України.
Вказувала, що у разі визнання звільнення незаконним позивачка підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП України). Розрахунок середньоденної заробітної плати здійснено виходячи з останніх двох повністю відпрацьованих місяців (листопад та грудень 2022 року) відповідно до Порядку №100. Станом на 01.06.2026 розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 2 106 694,35 грн.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню, з ухваленням рішення про часткове задоволення позовних вимог, на підставі наступного.
Судом встановлено, що з червня 2010 року ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» та на підставі наказу відповідача №275к від 22 лютого 2019 року переведена на посаду начальника управління по роботі з персоналом.
Рішенням правління НАК «Нафтогаз України» 19 жовтня 2022 року (протокол № 324) погоджено остаточне зупинення здійснення основного напряму діяльності ДП «Укравтогаз» (експлуатацію АГНКС) шляхом припинення виробництва стисненого природного газу на АГНКС, які обліковуються на балансі підприємства.
Наказом ДП «Укравтогаз» від 03 листопада 2022 року № 224 «Про затвердження організаційної структури та штатної чисельності працівників апарату ДП «Укравтогаз» затверджено граничну штатну чисельність працівників апарату ДП «Укравтогаз» у кількості 88 штатних одиниць та скасовано чинність попереднього наказу, зокрема, виключено «Управління по роботі з персоналом».
Наказом ДП «Укравтогаз» від 30 листопада 2022 року № 301 «Про забезпечення виконання наказу НАК «Нафтогаз України» від 03 листопада 2022 № 224» введено в дію з 07 грудня 2022 року організаційну структуру ДП ««Укравтогаз». Пунктом 3 наказано повідомити до 06 грудня 2022 року працівників ДП «Укравтогаз», які займають посади, зазначені у додатку 2 до цього наказу, про скорочення їх посад та можливе наступне вивільнення згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України. До зазначеного переліку працівників, що містяться у додатку 2 до наказу, за пунктом 36 також включено посаду начальника управління по роботі з персоналом.
Згідно з наказом від 30 листопада 2022 року № 302 «Про затвердження штатного розпису ДП «Укравтогаз» затверджено штатний розпис у кількості 70 штатних одиниць.
Наказом від 14 грудня 2022 року № 310 «Про внесення змін до наказу від 30 листопада 2022 року № 302» розширено штат до 73 одиниць. Внесено з 14 грудня 2022 року зміни до штатного розпису, а саме введено в штатний розпис 3.5 штатні одиниці: начальник групи та провідний інженер групи інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення, фахівець з закупівель та фахівець ризиків та комплаєнсу (0.5 штатні одиниці).
Згідно з повідомлення ДП «Укравтогаз» про заплановане вивільнення від 02 грудня 2022 року № 000557 ОСОБА_2 повідомлено, що відповідно до наказу ДП «Укравтогаз» від 30 листопада 2022 року № 302 вводиться в дію штатний розпис керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців та робітників, зі складу якого скорочено посаду начальника управління по роботі з персоналом, яку обіймає позивач. Також повідомлено про відсутність вакантних посад, які б відповідали професії та спеціальності ОСОБА_2 , що наступне вивільнення відбудеться 07 лютого 2023 року. З указаним повідомленням ОСОБА_2 ознайомилась 02 грудня 2022 року.
Розпорядженнями від 26 січня 2023 року № 6-р керівників структурних підрозділів та керівників АГНКС, або осіб, які виконують обов`язки керівника АГНКС, зобов`язано: забезпечити ознайомлення з повідомленням про наявні посади, що є додатком 1 до цього розпорядження, підпорядкованих працівників, включених до списку працівників, щодо яких можливе вивільнення, що є додатком 2 до цього розпорядження; надіслати в термін до 27 січня 2027 року засобами електронних комунікацій до відділу кадрового адміністрування управління по роботі з персоналом докази ознайомлення з повідомленням про наявні вакантні посади підпорядкованих працівників; надіслати в термін, до настання дати вивільнення працівників, засобами електронних комунікацій, до відділу кадрового адміністрування управління по роботі з персоналом погодження (заяву) або відмову від запропонованих вакантних посад.
У вказаному розпорядженні зазначено, що управлінню по роботі з персоналом ДП «Укравтогаз» ( ОСОБА_2 ) необхідно забезпечити надання необхідної інформації в частині кваліфікаційних вимог, закріплення робочого місця працівникам, які виявлять бажання на переведення на запропоновані вакантні посади, контроль за виконанням даного розпорядження покладено на начальника управління по роботі з персоналом ОСОБА_2 .
Відповідно до Додатку 1 до розпорядження від 26 січня 2023 року № 6р ДП «Укравтогаз» запропоновано працівникам, що підлягають можливому вивільненню, надати свою відповідь, а саме заяву на переведення на одну із запропонованих посад (начальник відділу безпеки та охорони заходів, медична сестра, відділ документування та контролю доручень) або відмову від запропонованих посад, враховуючи кваліфікацію працівників та їх спеціальність.
Факт ознайомлення позивача із розпорядженням № 6-р від 26 січня 2023 року підтверджується її електронним цифровим підписом в системі електронного документообігу підприємства.
Наказом від 31 січня 2023 року № 21 «Про внесення змін до наказу ДП «Укравтогаз» від 14 грудня 2022 року № 310» з 01 лютого 2023 року розширено штат до 80 одиниць, до штатного розпису введено нові структурні підрозділи відділ юридичного забезпечення з 3 посадами: начальник відділу та 2 посади провідного юрисконсульта; Групу охорони праці, екологічної та виробничої безпеки з 2 посадами провідного інженера; Групу управління людськими ресурсами з посадою провідного інженера з кадрових питань, провідного інженера з організації праці, провідного економіста з праці.
Наказом ДП «Укравтогаз» від 02 лютого 2023 року № 280к позивача звільнено з роботи 07 лютого 2023 року, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скороченням чисельності і штату працівників (пункт 1 статті 40 КЗпП України).
Відповідно до відкритого листка непрацездатності ОСОБА_2 була відсутня на робочому місці у період з 07 лютого 2023 року по 17 лютого 2023 року.
Розпорядженням від 06 лютого 2023 року № 12-р керівників структурних підрозділів або осіб, які виконують обов`язки керівника структурного підрозділу зобов`язано забезпечити ознайомлення з повідомленням про наявні посади, що є додатком 1 до цього розпорядження (начальник відділу юридичного забезпечення, сестра медична групи автотранспортного забезпечення), підпорядкованих працівників, включених до списку працівників, щодо яких можливе вивільнення, що є додатком 2 до цього розпорядження; надіслати в термін до 08 лютого 2023 року засобами електронних комунікацій до кадрової служби ДП «Укравтогаз» факт підтвердження ознайомлення з повідомленням про наявні вакантні посади підпорядкованих працівників.
ОСОБА_2 ознайомлено з переліком вакантних посад, що підтверджується її електронним цифровим підписом в системі електронного документообігу підприємства. Також, додатково роботодавцем направлено повідомлення про наявні посади, згідно з розпорядженням від 06 лютого 2023 року № 12-р на поштову адресу позивача, яке нею отримано 08 лютого 2023 року.
Наказом ДП «Укравтогаз» від 07 лютого 2023 року № 298к перенесено дату звільнення ОСОБА_2 , зазначену у наказі ДП «Укравтогаз» від 02 лютого 2023 року № 280к, з 07 лютого 2023 року на перший робочий день, який є наступним за днем закінчення її тимчасової непрацездатності, зазначеному у документів про тимчасову непрацездатність.
Наказом ДП «Укравтогаз» від 20 лютого 2023 року № 328к ОСОБА_2 звільнено 20 лютого 2023 року у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скороченням чисельності і штату працівників (пункт 1 статті 40 КЗпП України). Копію наказу про звільнення та письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні ОСОБА_2 отримала 20 лютого 2023 року.
Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції керувався статтею 49-2 КЗпП України про порядок попередження працівників про вивільнення та обов`язок роботодавця запропонувати іншу наявну роботу; частиною другою статті 40 КЗпП України, згідно з якою звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу; а також правовою позицією щодо того, що роботодавець належно виконує вимоги закону, якщо запропонував працівнику наявні на підприємстві вакантні посади за відповідною професією, спеціальністю або іншу роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду.
Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що відповідач виконав вимоги статті 49-2 КЗпП України щодо пропозиції іншої роботи, оскільки повідомив позивачку про відсутність вакантних посад, які б відповідали її професії та спеціальності, а також у подальшому запропонував їй посади начальника відділу юридичного забезпечення та медичної сестри, від яких позивачка відмовилася, у зв`язку з чим звільнення ОСОБА_2 проведено з дотриманням установленого законом порядку.
Переглядаючи справу з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 22.01.2026 в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про визнання наказів незаконними, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсацію моральної шкоди скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, апеляційним судом зроблено такі висновки.
Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).
Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників (частини перша - третя стаття 49-2 КЗпП України).
Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення (див. постанову Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року в справі № 6-40цс15).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору. Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією. При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 725/3265/18).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року у справі № 564/1124/20, зазначено, що вирішуючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17, зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. 
З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19, зазначено, що «власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25 травня 2016 року у справі №6-3048цс15. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 липня 2021 року у справі № 756/7222/18, працівникам, які підлягають звільненню у зв`язку із скороченням чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, роботодавець зобов`язаний запропонувати усі вакантні на день звільнення на підприємстві посади за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, у тому числі і у новоутворених структурних підрозділах підприємства.
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).
Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини перша, друга та третя статті 367 ЦПК України).
У справі, що переглядається:
при зверненні із позовом ОСОБА_2 посилалась на те, що при її звільненні на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України ДП «Укравтогаз» не виконало обов`язок щодо подальшого її працевлаштування на вакантні посади підприємства, незважаючи на те, що на підприємстві новим штатним розписом вводилися нові посади. Вказувала, що їй мали бути запропоновані всі наявні вакантні посади на підприємстві, які відповідали її освіті та кваліфікації;
у запереченнях, ДП «Укравтогаз» вказує, що не порушило трудових прав позивача під час її звільнення, оскільки про майбутнє звільнення її було повідомлено за два місяці до дати фактичного звільнення. На момент такого повідомлення - 02 грудня 2022 року вакантні посади були відсутні. Відповідно до Додатку 1 до розпорядження від 26 січня 2023 року №6р, ДП «Укравтогаз» запропоновано працівникам, що підлягають можливому вивільненню, надати свою відповідь, а саме заяву на переведення на одну із запропонованих посад (начальник відділу безпеки та охорони заходів, медична сестра, відділ документування та контролю доручень), або відмову від запропонованих посад, враховуючи кваліфікацію працівників та їх спеціальність. Відповідно до додатку 1 до розпорядження від 06 лютого 2023 року № 12-р, ДП «Укравтогаз» запропоновано працівникам, що підлягають можливому вивільненню, надати свою відповідь, а саме заяву на переведення на одну із запропонованих посад (начальник відділу юридичного забезпечення, сестра медична групи автотранспортного забезпечення). ОСОБА_2 ознайомлено з переліком вакантних посад, проте заяви на переведення на будь-яку іншу із запропонованих їй посад не подала. Крім того, згідно з наказом ДП «Укравтогаз» № 661-к від 06 грудня 2022 року «Про переведення» на вакантні посади, які не були запропоновані, переведено інших працівників підприємства, тобто ці посади не були вільними.
Разом з тим, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Водночас за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав обов`язок щодо працевлаштування працівника, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.
Щодо вакантних посад на підприємстві. 
Наказом НАК «Нафтогаз України від 03.11.2022 № 224 «Про затвердження організаційної структури та штатної чисельності працівників апарату ДП «УКРАВТОГАЗ» затверджено організаційну структуру апарату ДП «УКРАВТОГАЗ» та штатну чисельність працівників апарату ДП «УКРАВТОГАЗ» у кількості 88 штатних одиниць. Наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 30.11.2022 № 301 «Про забезпечення виконання наказу НАК «Нафтогаз України» від 03.11.2022 № 224» введено в дію з 07.12.2022 організаційну структуру ДП «УКРАВТОГАЗ».
Таким чином, в ДП «УКРАВТОГАЗ» підлягали скороченню абсолютно всі існуючі на той час посади, зокрема, посада позивача, у зв`язку із затвердженням нової організаційної структури.
Доводи ДП «УКРАВТОГАЗ» про те, що працівники були переведені зі скорочених посад на нові, у зв`язку з чим посади не були вакантні, апеляційним судом відхиляються, оскільки була введена нова організаційна структура, а працівники знаходились в рівних обставинах.
З метою виконання наказу НАК «Нафтогаз України від 03.11.2022 № 224 «Про затвердження організаційної структури та штатної чисельності працівників апарату ДП «УКРАВТОГАЗ» наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 30.11.2022 № 302 «Про затвердження штатного розпису ДП «УКРАВТОГАЗ» затверджено штатний розпис ДП «УКРАВТОГАЗ» в кількості 70 штатних одиниць, який вводиться з 07.12.2022. Таким чином, у роботодавця відповідно до положень законодавства наявний обов`язок персонально запропонувати позивачу всі вакантні посади, за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, тобто посади передбачені штатним розписом, що затверджений наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 30.11.2022 № 302. Посади, що вводилися наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 30.11.2022 № 302 мали бути запропоновані позивачу з 02.12.2022, тобто з дати повідомлення про скорочення посади, яку обіймала позивач. 
У повідомленні від 02.12.2022 зазначено, що в ДП «УКРАВТОГАЗ» відсутні вакантні посади, які б відповідали професії та спеціальності позивача та жодна з 70 посад, які введені на підприємстві, не була запропонована позивачу. 
В той же час, в матеріалах справи містяться накази відповідача від 06.12.2022, якими на вакантні посади призначалися працівники. Зокрема, наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 06.12.2022 № 661к /т. 2 а.с. 131/ призначені працівники на наступні посади: працівника складу Відділу матеріально-технічного забезпечення, провідного інженер з обліку та зберігання документів Групи документування та контролю виконання доручень, робітника з комплексного обслуговування та ремонту будинків Відділу господарського забезпечення, прибиральника службових приміщень Відділу господарського забезпечення. Відповідно до посадових інструкцій зазначених вище посад /а.с. 136 139, 140-143, 171-175 т. 2, як вказує позивач, вона могла займати зазначені посади, враховуючи її освіту, кваліфікацію, досвід тощо, водночас, роботодавцем таких обставин не досліджувалось, а саме чому була надана перевага одним працівникам шляхом переведення, перед іншими, що затверджувався повністю новий штатний розпис.
Крім того, наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 06.12.2022 № 667-к /т. 2 а.с. 148/ призначено працівника на посаду начальника групи документування та контролю доручень. Відповідно до посадової інструкції цієї посади /т. 2 а.с. 156-161/, позивач, як вона вказує також могла займати зазначену посаду, враховуючи її освіту, кваліфікацію, досвід тощо, зазначені обставини також не досліджувались роботодавцем. 
Крім того, наказом ДП «УКРАВТОГАЗ» від 31.01.2023 № 21 «Про внесення змін до наказу ДП «УКРАВТОГАЗ» від 14.12.2022 № 310» внесено з 01.02.2023 зміни до штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців та робітників ДП «УКРАВТОГАЗ», а саме введено в штатний розпис нові структурні підрозділи - відділ юридичного забезпечення з 3 посадами: начальник відділу та 2 посади провідного юрисконсульта; Групу охорони праці, екологічної та виробничої безпеки з 2 посадами провідного інженера; Групу управління людськими ресурсами з посадою провідного інженера з кадрових питань, провідного інженера з організації праці, провідного економіста з праці. Після введення зазначених посад у штатний розпис ДП «УКРАВТОГАЗ», вони також мали бути запропоновані позивачу, проте не були запропоновані. Крім того, ДП «УКРАВТОГАЗ» також був зобов`язаний персонально запропонувати наступні посади: провідного інженера з обліку та зберігання документів групи документування та контролю виконання доручень ДП «УКРАВТОГАЗ», помічника керівника групи документування та контролю виконання доручень ДП «УКРАВТОГАЗ», провідного інженера з кадрових питань Групи управління людськими ресурсами ДП «УКРАВТОГАЗ», провідного інженера з діловодства групи документування та контролю виконання доручень ДП «УКРАВТОГАЗ», провідного юрисконсульта Відділу юридичного забезпечення.
За період з 02.12.2022 (повідомлення про скорочення посади позивача) та по 20.02.2023 (звільнення позивача) розпорядженням № 12-р від 06.02.2023 позивачу було запропоновано лише 2 посади: начальника відділу юридичного забезпечення та сестри медичної, на які вона не могла бути призначена, враховуючи її кваліфікацію та досвід.
Щодо доводів відповідача про те, що позивачка за своєю посадою начальника управління по роботі з персоналом апріорі була обізнана про наявні на підприємстві вакантні посади, суд зазначає таке.
Обов`язок роботодавця, передбачений частиною третьою статті 49-2 КЗпП України, полягає не лише в інформуванні працівника про наявність вакантних посад, а в активній пропозиції працівнику іншої наявної роботи з можливістю переведення. Навіть у разі, коли працівник обіймає посаду, пов`язану з кадровим забезпеченням підприємства, це не звільняє роботодавця від обов`язку персонально запропонувати йому конкретні вакантні посади для переведення в установленому законом порядку.
У даній справі роботодавець не виконав зазначеного обов`язку: позивачці не було персонально запропоновано жодної з вакантних посад, що вводилися на підприємстві з грудня 2022 року по лютий 2023 року і які вона могла обіймати з урахуванням її освіти, кваліфікації та досвіду роботи. Наявність у позивачки доступу до інформації про вакансії в силу займаної посади, не може розцінюватися як виконання роботодавцем вимог статті 49-2 КЗпП України щодо персональної пропозиції іншої роботи.
Враховуючи вищевикладене, звільнення позивачки відбулося з порушенням норм КЗпП України, а саме роботодавцем не виконано обов`язку щодо пропонування всіх вакантних посад працівнику, посада якого підлягає скороченню, що є підставою для скасування рішення у відповідній частині та поновлення позивачки на роботі.
Частиною 1, 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 826/808/16 зроблено висновок, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. 
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. 
Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить: 105950,77 грн./(22 дня+21 день)= 2463,97 грн. У позовній заяві позивач заявляла, що з ДП «УКРАВТОГАЗ» підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.02.2023 по день ухвалення судового рішення про поновлення на роботі, виходячи з розміру середньоденного заробітку Позивача 2463, 97 грн. 
Станом на 22.06.2026 період вимушеного прогулу складає 870 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за період з 21.02.2023 по 22.06.2026 складає 2 143 653,90 грн. (870*2463,97), які підлягають стягненню з відповідача.
Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає таке.
Визнання судом звільнення ОСОБА_2 незаконним свідчить про порушення її трудових прав, гарантованих статтею 43 Конституції України, згідно з якою громадяни мають право на захист від незаконного звільнення.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується у разі її заподіяння внаслідок порушення прав фізичної особи.
Незаконне звільнення з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, яке відбулося з порушенням вимог статті 49-2 КЗпП України, спричинило позивачці моральні страждання, що виразилися в нервових переживаннях, стресі, порушенні нормального ритму життя, необхідності тривалий час захищати свої порушені трудові права у судовому порядку, а також у невизначеності щодо подальшого працевлаштування.
З урахуванням характеру та тривалості допущеного роботодавцем порушення трудових прав позивачки, обставин справи, а також вимог розумності, виваженості та справедливості, суд вважає обґрунтованим стягнення на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 5000 грн. у зв`язку з чим заявлені вимоги задовольняються частково.
Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 29 лютого 2024 року - задовольнити частково.
Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 29 лютого 2024 року - скасувати.
Постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати незаконними накази Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 02 лютого 2023 року № 280к, від 07 лютого 2023 року № 298к, від 20 лютого 2023 року № 328к «Про звільнення» і скасувати.
Поновити ОСОБА_2 на посаді начальника Управління по роботі з персоналом Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» з 21 лютого 2023 року.
Стягнути з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 лютого 2023 року по 22 червня 2026 року у розмірі 2 143 653 грн 90 коп з вирахуванням обов`язкових платежів і зборів.
Стягнути з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_2 5000 грн моральної шкоди.
Рішення в частині поновлення на роботі та стягненні заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.
Дані сторін: 
позивач ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
відповідач дочірнє підприємство «УКРАВТОГАЗ» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», адреса 03134, м. Київ, вул. Григоровича-Барського, буд. 2 ЄДРПОУ 36265925;
третя особа ОСОБА_3 адреса АДРЕСА_2 .
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Повний текст постанови складено 30.06.2026 р.

Головуючий: Судді: