ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3254/26 Справа № 204/10274/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А ЇН И

15 травня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі: 
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М., 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та встановлення розміру аліментів
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на заочне рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 25 листопада 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та встановлення розміру аліментів, якою просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/4 частини на 1/6 частину щомісячно, починаючи з 30.09.2025 року. Позовна заява обґрунтована тим, що він та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 09 серпня 2014 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням суду від 11.02.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Іншим судовим рішенням з нього було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, а саме 14.01.2019 року, і до досягнення дитиною повноліття. Станом на день звернення до суду з даною позовною заявою, у позивача народилася ще одна дитина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки матеріальний стан позивача значно змінився, зросли витрати на утримання ще однієї дитини, тому, позивач просив суд змінити розмір аліментів, які стягуються з нього, встановивши новий розмір аліментів, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/6 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 30.09.2025 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.1-2).

Заочним рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 25 листопада 2025 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та встановлення розміру аліментів – відмовлено (а.с.а.с.46-48, 56).

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене при неповному з`ясуванню обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги зменшивши розмір аліментів (а.с.60-62).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 09 серпня 2014 року.
Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).
Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 11.02.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.4-5).
Згідно судового наказу Волноваського районного суду Донецької області від 29 січня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, а саме 14.01.2019 року, і до досягнення дитиною повноліття; допущено негайне виконання наказу у межах сплати платежу за один місяць; стягнуто з ОСОБА_1 , судовий збір у сумі 192,10 грн.
На виконанні у Волноваському районному ВДВС ГТУЮ у Донецькій області перебуває виконавче провадження ВП № 58257888, стосовно стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (а.с.3).
Станом на день звернення до суду з даною позовною заявою, у позивача народилася ще одна дитина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в свідоцтві про народження якого батьками зазначені: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_5 (а.с.7).
Згідно довідки вих № 8785 від 16.09.2025 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у ІНФОРМАЦІЯ_4 з 13 вересня 2025 року по теперішній час (а.с.8).
З довідки № 9814 від 16.10.2025, виданої Волноваським ВДВС у Волноваському районі Донецькій області вбачається, що станом на 30.09.2025 заборгованість по аліментам відсутня (а.с.35).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, що його майновий стан погіршився. 

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції.
Так, частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 викладено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він від сплати аліментів дитині не відмовляється, однак просить суд зменшити їх розмір, оскільки на даний час його матеріальний та сімейний стан змінився. Так на його утриманні перебуває ще один малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тому не має можливості в повній мірі виконувати покладених обов`язків щодо сплати аліментів на утримання спільної з відповідачкою дитини. Крім того, перебуває на військовій службі. 

Однак, колегія суддів вважає, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилася в іншому шлюбі, без доведення погіршення майнового становища, само по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові ВС від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23.
Крім того, позивачем не доведено, що внаслідок змінених обставин він не в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, визначеному судовим рішенням. 
Розмір аліментів, що стягується з позивача на утримання дитини, відповідає загальним принципам регулювання сімейних відносин – справедливості, добросовісності та розумності. 
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів щодо наявного рухомого та нерухомого майна у ОСОБА_1 , незадовільного стану здоров`я останнього чи перебуванні на його утриманні інших осіб.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про зменшення розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянтів, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Крім того, апелянт не скористався наданими їм правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Заочне рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 25 листопада 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 травня 2026 року.

Судді: