ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/849/26 

Суддя О.В. Конюх, при секретарі судового засідання Антоненко В.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу
за позовом Акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Норм», с. Княжичі Київської області
про стягнення 31 562,80 грн.,

без виклику представників;
СУТЬ СПОРУ:
Акціонерне товариство «Укртелеком», м. Київ (далі по тексту – АТ «Укртелеком») 25.03.2026 через систему «Електронний суд» звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Норм», с. Княжичі Київської області (далі по тексту – ТОВ «Інтер-Норм»), в якій позивач просить суд стягнути з відповідача збитки в розмірі 31 562,80 грн., судовий збір і витрати на правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення вимог податкового законодавства не здійснив реєстрацію податкових накладних до видаткових накладних №2887 від 06.05.2025 та №3380 від 20.05.2025, внаслідок чого позивач не набув права на зменшення податкових зобов`язань з ПДВ, тобто поніс фінансові збитки, які просить стягнути з відповідача.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.03.2026 відкрито провадження у справі №911/849/26 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Зобов`язано позивача АТ «Укртелеком» подати суду у строк п`ятнадцять днів з дати отримання цієї ухвали довідки про реєстрацію платника ПДВ позивача АТ «Укртелеком» (ідентифікаційний код 21560766) та покупця за видатковими накладними №2887 від 06.05.2025 та №3380 від 20.05.2025 (платника за платіжними інструкціями від 06.05.2025 №5990 та від 19.05.2025 №6682) Київської філії АТ «Укртелеком»(код 01189910). 
Цією ж ухвалою суд зобов`язав відповідача ТОВ «Інтер-Норм» подати суду у строк п`ятнадцять днів з дати отримання цієї ухвали докази реєстрації податкових накладних до видаткових накладних №2887 від 06.05.2025 та №3380 від 20.05.2025 (роздруківки податкових накладних з квитанціями про реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних) (ч.2 ст. 74 ГПК України).
01.04.2026 через систему «Електронний суд» представниця позивача подала заяву вих.№80С30/СЦ/ВИХ/274 від 01.04.2026 на виконання вимог ухвали від 30.03.2026.
31.03.2026 представник ТОВ «Інтер-Норм» подав заяву про вступ у справу.
02.04.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання вих. №80С30/СЦ/ВИХ/275 від 01.04.2026 про приєднання доказів до матеріалів справи №911/849/26, в якому позивач просить поновити строк на подання доказів, приєднати до матеріалів справи відповідь №3996/6/31-00-0-02-06-06 від 25.03.2026 Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, з доказом її отримання електронною поштою 01.04.2026.
Щодо заявленого клопотання про поновлення строку на подання доказів, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2, 8 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Суд встановив, що відповідь №3996/6/31-00-0-02-06-06 від 25.03.2026 Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків надійшла на електронну пошту адвокату Чорноморець Я.А. лише 01.04.2026, тобто після подання позовної заяви, а тому позивач об`єктивно не міг подати вказаний доказ разом із позовною заявою.
З огляду на викладене суд задовольняє клопотання представника позивача про поновлення строку на подання доказів та долучає до матеріалів справи відповідь №3996/6/31-00-0-02-06-06 від 25.03.2026.
Поряд з цим, суд звертає увагу, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.2 ст.86 ГПК України).
06.04.2026 через систему «Електронний суд» представник відповідача подала відзив на позову заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що у травні 2025 року між АТ «Укртелеком» в особі Київської міської філії АТ «Укртелеком» та ТОВ «Інтер-норм» виникли господарські зобов`язання з поставки сандвіч-панелей.
02.05.2025 Київській міській філії АТ «Укртелеком» було надано рахунок на оплату №685 від 02.05.2025 на суму 95 149,80 грн. в т.ч. ПДВ 15 858,30 грн., а 12.05.2025 рахунок на оплату №733 від 12.05.2025 на суму 94 227,00 грн. в т.ч. ПДВ 15 704,50 грн.
Вказані рахунки були оплачені Київською міською філією АТ «Укртелеком» за платіжними інструкціями №5990 від 06.05.2025 та №6682 від 19.05.2025.
За видатковими накладними від 06.05.2025 №2887 на суму 95 149,80 грн. та від 20.05.2025 №3380 на суму 94 227,00 грн. Київська міська філія АТ «Укртелеком» отримала від ТОВ «Інтер-Норм» замовлені сандвіч-панелі.
На підставі першої події – отримання передоплати – відповідачем була виписана на покупця податкова накладна №27 від 06.05.2025, яка була зареєстрована в ЄРПН 28.05.2025 та №113 від 19.05.2025, яка була зареєстрована в ЄРПН 03.06.2025.
Вказані податкові накладні були зареєстровані не на платника ПДВ, оскільки перед реєстрацією податкових накладних на покупця (Київська міська філії АТ «Укртелеком») було досліджено дані реєстру платників ПДВ та встановлено відсутність реєстрації платником ПДВ саме Київської міської філії АТ «Укртелеком».
Отже, відповідач вважає, що він виконав свій обов`язок із реєстрації податкових накладних, що підтверджується квитанціями з ЄРНП.
10.04.2026 через систему «Електронний суд» представниця АТ «Укртелеком» подала відповідь на відзив вих.№80С30/СЦ/ВИХ/287 від 10.04.2026.
У відповіді на відзив позивач зазначає, що Київська міська філія АТ «Укртелеком» є відокремленим підрозділом, який не має статусу юридичної особи, а тому, діючи згідно з чинним податковим законодавством, відповідач повинен був зареєструвати в ЄРПН податкові накладні на АТ «Укртелеком», а не на Київську міську філію.
Позивач твердить, що реєстрація податкових накладних №27 від 06.05.2025 та №113 від 19.05.2025 на неплатника ПДВ не являється належною реєстрацію податкових накладних в ЄРПН і не дозволяє АТ «Укртелеком» скористатись податковим кредитом.
29.04.2026 через систему «Електронний суд» представниця позивача подала заяву вих.№80С30/СЦ/ВИХ/324 від 29.04.2026 про розподіл судових витрат у справі №911/849/26, в якій просить здійснити розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з ТОВ «Інтер-Норм» витрати у розмірі 30 000,00 грн.
30.04.2026 через систему «Електронний суд» представник відповідача подала заперечення на заяву позивача про розподіл судових витрат, в яких відповідач просить суд відмовити у задоволенні заяви АТ «Укртелеком» про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, а у випадку, якщо суд дійде висновку про необхідність задоволення заяви позивача, зменшити заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу, обмеживши їх розміром не більше чим 10% від ціни позову.
30.04.2026 через систему «Електронний суд» представник позивача подала заперечення на заперечення відповідача на заяву про розподіл судових витрат у справі №911/849/26.
Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи у порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.
Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. ч. 1-2 ст. 252 ГПК України).
Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).
Суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).
Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Розглянувши позов АТ «Укртелеком» до ТОВ «Інтер-Норм» про стягнення 31 562,80 грн., всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, господарський суд
УСТАНОВИВ:
Відповідно до ч.1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Сторони визнають, що у травні 2025 року між АТ «Укртелеком» в особі Київської міської філії та ТОВ «Інтер-Норм» виникли господарські відносини з поставки сендвіч-панелей. 
Так, на підставі досягнутих між сторонами домовленостей відповідач виставив Київській міській філії АТ «Укртелеком» рахунок на оплату №685 від 02.05.2025 на суму 95 149,80 грн., з яких сума ПДВ 15 858,30 грн.
За вказаним рахунком оплаті підлягала сандвіч-панель Р1500*3000 24 біла у кількості 50 штук за ціною 1585,83 грн. без ПДВ.
Згідно з платіжною інструкцією №5990 від 06.05.2025 на суму 95 149,80 грн. Київська міська філія АТ «Укртелеком» здійснила оплату вказаного рахунку із призначенням платежу: «аванс 100% за сандвіч-панель Р1500*3000 24/1,0 біла РАХ 685 від 02.05.25, в т.ч. ПДВ – 15 858,30».
ТОВ «Інтер-Норм» поставило, а Київська міська філія АТ «Укртелеком» прийняла погоджений між сторонами товар за видатковою накладною №2887 від 06.05.2025 на суму 95 149,80 грн., в тому числі ПДВ 15 858,30 грн.
Також, відповідач виставив Київській міській філії АТ «Укртелеком» рахунок на оплату №733 від 12.05.2025 на суму 94 227,00 грн., з яких ПДВ 15 704,50 грн.
За вказаним рахунком оплаті підлягала сандвіч-панель Р1500*3000 24/1,0 біла у кількості 49 штук за ціною 1602,50 грн. без ПДВ.
Згідно з платіжною інструкцією №6682 від 19.05.2025 на суму 94 227,00 грн. Київська міська філія АТ «Укртелеком» здійснила оплату вказаного рахунку із призначенням платежу: «аванс 100% за сандвіч-панель Р1500*3000 24/1,0 біла РАХ 733 від 12.05.25, в т.ч. ПДВ – 15 704,50».
ТОВ «Інтер-Норм» поставило, а Київська міська філія АТ «Укртелеком» прийняла погоджений між сторонами товар за видатковою накладною №3380 від 20.05.2025 на суму 94 227,00 грн., в тому числі ПДВ 15 704,50 грн.
Враховуючи, що зміст відносин сторін вбачається з документів, якими обмінялися сторони (рахунок на оплату із назвою та кількістю товару та його ціною, платіжна інструкція та підписана між сторонами видаткова накладна) суд встановив, що між сторонами укладено господарський договір поставки у спрощений спосіб.
Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги визначені статтею 193 Господарського кодексу України.
Відповідно до п.201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 201.7 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс).
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу;
За змістом підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
Позивач твердить, що відповідачем, станом на дату подання позову не було зареєстровано податкові накладні щодо поставки товару за спірними видатковими накладними. 
Відповідно до п.201.10 статті 201 ПК України у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.
Користуючись наданим правом АТ «Укртелеком» 20.10.2025 подало відповідну заяву за звітний період (9 місяців 2025 року) щодо не реєстрації ТОВ «Інтер-Норм» податкових накладних до П/Д №5990 від 06.05.2025 та №6682 від 19.05.2025.
Крім того, АТ «Укртелеком» направило Центральному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків лист №1083-вих-80D731-80D162.01-2025 від 20.10.2025, до якого додані копії документів до заяви із скаргою до декларації з ПДВ за вересень 2025 року, які підтверджують факт сплати податку у зв`язку з придбанням товарів/послуг або отримання товарів/послуг за яким постачальник не здійснив своєчасної реєстрації податкової накладної або оформив її з порушенням.
Загальна суму господарських операцій, на які відсутня реєстрація податкових накладних, становить 189 376,80 грн., у тому числі ПДВ 31 562,80 грн.
У зв`язку з відсутності належної реєстрації податкових накладних, позивач був позбавлений можливості включити суму ПДВ до податкового кредиту, у зв`язку з чим зазнав збитків на суму 31 562,80 грн.
Відповідно до частин 1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.
Підставою для відшкодування збитків відповідно до ч.1 ст.611 ЦК є порушення зобов`язання.
Вирішуючи питання про стягнення збитків, заподіяних неналежним складенням та реєстрацією податкових накладних, суди повинні встановити наявність чи відсутність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №906/824/21, від 02.04.2024 у справі №910/155/23.
Суд зазначає, що чинне законодавство не передбачає реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН покупцем товару. Тому, з огляду на положення ст.201 ПК України, саме на ТОВ «Інтер-Норм» (як продавця за Договором) покладено обов`язок скласти та зареєструвати в ЄРПН податкові накладні та/або розрахунки коригування до таких податкових накладних.
Вказаним зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту. Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №906/824/21, від 10.01.2022 у справі №910/3338/21, від 03.12.2018 у справі №908/76/18.
Згідно з ч.2 ст.1166 ЦК особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У ч.1 ст.614 ЦК зазначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №753/7281/15-ц, від 21.02.2021 у справі №904/982/19, від 21.07.2021 у справі №910/12930/18, від 21.09.2021 у справі №910/1895/20, від 18.10.2022 у справі №922/3174/21.
Отже, наявність вини презюмується, тобто не підлягає доведенню позивачем. Водночас відповідач для звільнення від відповідальності може доводити відсутність протиправності дій та вини.
На переконання відповідача, він належним чином виконав покладені на нього податкові зобов`язання та зареєстрував податкові накладні за фактом надходження коштів від Київської міської філії АТ «Укртелеком». На підтвердження вказаного, відповідач долучив до матеріалів справи копії податкових накладних №27 від 06.05.2025 на суму 95 149,80 грн. та №113 від 19.05.2025 на суму 94 227,00 грн. Вказані податкові накладні зареєстровані в ЄРПН 28.05.2025 за №9151440152 та 03.06.2025 за №9157394417.
Із наданих відповідачем документів вбачається, що найменування платника податку-покупця зазначено «неплатник» без коду ЄДРПОУ та із індивідуальним податковим номером 100000000000.
Вказані податкові накладні, зі слів відповідача, були зареєстровані на неплатника ПДВ оскільки перед реєстрацію податкових накладних на покупця за спірними видатковими накладними – Київська міська філія АТ «Укртелеком» (код ЄДРПОУ 01189910), було встановлено відсутність реєстрації платником ПДВ саме Київської міської філії АТ «Укртелеком».
У зв`язку із тим, що на момент оформлення ПН ТОВ «Інтер-Норм» не володіло інформацією щодо кодів філії та не отримало від головного офісу необхідних реквізитів, податкові накладні були зареєстровані на неплатника.
Суд не погоджується, що вказаними діями відповідачем належним чином виконано податкові зобов`язання, а отже відсутня вина відповідача, з огляду на таке.
АТ «Укртелеком» (ідентифікаційний код 21560766) є юридичною особою та платником податку на додану вартість, що підтверджується витягом №2531004500070 з реєстру платників податку на додану вартість, копія якого додана до матеріалів справи.
Київська міська філія АТ «Укртелеком» (ідентифікаційний код ВП 01189910), яка є покупцем товарів за спірними поставками є відокремленим підрозділом АТ «Укртелеком», який не має статусу юридичної особи, про що прямо зазначено у п.1.2 та 2.1 Положення про Київську міську філію АТ «Укртелеком» та додатково підтверджується наявною інформацією з ЄДР.
Відповідно до ч.3 ст.95 Цивільного кодексу України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила та діють на підставі затвердженого нею положення.
У статті 180 розділу V Податкового кодексу України встановлено коло осіб, які можуть бути платниками податку на додану вартість та які мають відповідати вимогам, установленим для обов`язкової та добровільної реєстрації.
З аналізу підпункту «а» пп. 14.1.139 п. 14.1 ст. 14 ПК України вбачається, що для цілей розділу V ПК України під «особою» розуміється юридична особа як самостійний суб`єкт права, а не її філії та підрозділи. Оскільки філії та інші відокремлені підрозділи не є юридичними особами, вони не можуть розглядатися як окремі платники податку.
Враховуючи наведене, Київська міська філія АТ «Укртелеком» не може бути самостійним платником податку на додану вартість.
Втім, відповідно до абз.2 п.1 Порядку заповнення податкової накладної затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307 (далі – Порядок) якщо не зареєстровані платниками податку на додану вартість філії та інші структурні підрозділи платника податку самостійно здійснюють постачання товарів/послуг та проводять розрахунки з постачальниками/споживачами, то зареєстрований платник податку, до складу якого входять такі структурні підрозділи, може делегувати філії або структурному підрозділу право складання податкових накладних. Для цього платник податку повинен кожній філії та кожному структурному підрозділу присвоїти окремий цифровий номер, про що має письмово повідомити контролюючий орган за місцем його реєстрації як платника податку на додану вартість.
Суд зазначає, що вказана норма не встановлює обов`язку платника ПДВ делегувати філіям або іншим структурним підрозділам право складання податкових накладних. Використання законодавцем формулювання «може делегувати» свідчить про надання платнику податку права на власний розсуд визначати порядок оформлення податкових накладних – централізовано юридичною особою або через уповноважені філії (структурні підрозділи). За відсутності такого делегування всі податкові накладні складаються безпосередньо платником ПДВ – юридичною особою.
Крім того, відповідно до абз. 4 п. 1 Порядку у разі постачання товарів/послуг філії (структурному підрозділу) платника податку при складанні податкової накладної у графі «Отримувач (покупець)» спочатку зазначається найменування головного підприємства, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та через кому - найменування такої філії (структурного підрозділу), яка (який) фактично є від імені головного підприємства (покупця) стороною договору. 
Тобто, нормативне регулювання ПДВ виходить із того, що єдиною особою-платником податку є юридична особа, тоді як філії та інші структурні підрозділи не є самостійними суб`єктами податкових правовідносин. Навіть у випадку, коли філія фактично здійснює закупівлю товарів (послуг) або виступає стороною договору, вона діє від імені головного підприємства, а тому покупцем для цілей ПДВ залишається юридична особа – зареєстрований платник податку. Зазначення у податковій накладній найменування філії після найменування головного підприємства має виключно ідентифікаційний характер і не свідчить про набуття філією статусу окремої особи або окремого платника ПДВ.
Оскільки філії не було делеговано право складання податкових накладних відповідно до абзацу другого пункту 1 Порядку № 1307, позивач не був зобов`язаний присвоювати такій філії окремий цифровий номер та повідомляти про нього відповідача.
За таких обставин відсутність у відповідача інформації щодо цифрового номера філії не могла бути перешкодою для належного оформлення та реєстрації податкової накладної на головне підприємство як платника податку на додану вартість.
Більше того, відповідно до положень Податкового кодексу України та Порядку, у разі відсутності делегування філії права на складання податкових накладних усі права та обов`язки платника ПДВ реалізуються безпосередньо юридичною особою, в даному випадку АТ «Укртелеком». Отже, податкова накладна підлягала складанню та реєстрації щодо головного підприємства незалежно від наявності чи відсутності у філії окремого цифрового номера.
Таким чином, реєстрація податкових накладних №27 від 06.05.2025 та №113 від 19.05.2025 на неплатника ПДВ із зазначенням умовного індивідуального податкового номера 100000000000 не може вважатися належною реєстрацією податкових накладних за спірними господарськими операціями з постачання товару.
Здійснена відповідачем реєстрація взагалі не дає можливості ідентифікувати покупця товару, оскільки у графі щодо отримувача (покупця) зазначено лише «Неплатник», унаслідок чого такі податкові накладні не відобразили реального отримувача поставки та не забезпечили належного документального підтвердження операції для цілей податкового обліку, що, у свою чергу, позбавило АТ «Укртелеком» можливості реалізувати право на формування податкового кредиту, чим завдало збитків підприємству.
З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача збитків, завданих не реєстрацією податкових накладних на суму ПДВ 31 562,80 грн. є документально підтверджена, законна та така, яку слід задовольнити повністю.
За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, суд задовольняє позов АТ «Укртелеком» повністю та ухвалює рішення про стягнення з ТОВ «Інтер-Норм» 31 562,80 грн. збитків. 
У зв`язку із задоволенням позову, суд, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу сплаченого судового збору у розмірі 2 662,40 грн. повністю.
Позивач твердить, що в ході розгляду даної справи, поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн. Щодо включення до судових витрат витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.
Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За приписами ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
За змістом частини другої статті 126 ГПК України до витрат на професійну правничу допомогу належать розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.
19.03.2026 між АТ «Укртелеком» (клієнт) та адвокатом Чорноморець Яною Анатоліївною був укладений договір про надання правничої допомоги №80СЗ10-115/26, за умовами якого:
- клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, по справі за позовом клієнта до ТОВ «Інтер-Норм» про стягнення збитків у сумі 31 562,80 грн. у Господарському суді Київської області (п.1.1);
- гонорар за надання правничої допомоги визначено сторонами на підставі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і становить 30 000,00 грн. (фіксований розмір) незалежно від кількості витраченого часу (п.4.1);
- договір укладений на строк до 31.12.2026 та набирає чинності з моменту його підписання (п.6.1).
Суд звертає увагу, що укладений між адвокатом і клієнтом договір та визначені у такому договорі суми гонорару не є безумовною підставою для стягнення таких сум на користь учасника справи, на користь якого було прийняте судове рішення.
Принцип невтручання у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом передбачає відсутність у суду повноважень будь-яким чином безпосередньо впливати на сторін договору та на укладення як договору в цілому, так і щодо його окремих положень.
Також суд не наділений повноваженнями втручатися у розрахунки між клієнтом та його адвокатом, не є стороною договірних відносин. 
Суд відхиляє доводи відповідача про недоведеність судових витрат позивача у зв`язку з відсутністю детального опису робіт, з огляду на таке.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону №5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Так, частина третя статті 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 №922/1964/21 зробила правовий висновок, що фіксований розмір гонорару адвоката означає, що у разі настання визначених договором про надання правової допомоги умов платежу – конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Суд звертає увагу норма ч.3 ст. 126 ГПК України, запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.
А тому, відсутність детального опису робіт в даному випадку не може бути безумовною підставою для відмови у стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Разом із тим, здійснюючи розподіл судових витрат, суд, хоч і враховує умови договору про надання правової допомоги та додаткові докази на підтвердження понесених учасником справи судових витрат, однак при такому розподілі керується виключно положеннями процесуального законодавства.
У розгляді питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність;
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою;
- витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною, чи тільки має бути сплачена.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. 
Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, додаткова постанова КГС ВС від 19.05.2026 у справі №902/749/25).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Здійснивши аналіз заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу у співвідношенні із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, суд встановив, що заявлені витрати є неспівмірними ані з ціною позову (31 562,80 грн.), ані зі складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг, втраченим ним часом на надання таких послуг та не відповідають критерію розумної необхідності.
Суд зазначає, що предмет спору у справі не є складним для спеціаліста-правника, не потребував складного аналізу правових норм та судової практики, а також складних розрахунків; підготовка процесуальних документів не становила складності та не потребувала багато часу адвоката. Крім того, суд враховує, що адвокат не витрачав додатковий час на прибуття для участі у судових засіданнях.
Суд вважає суму судових витрат позивача на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. розумно необхідною, домірною та обґрунтованою, тому саме така сума належить до включення до судових витрат по справі та розподілу між сторонами відповідно до ст. 129 ГПК України.
З огляду на викладене, суд включає до судових витрат по справі витрати позивача на професійну правову допомогу в сумі 10 000,00 грн., та покладає на відповідача відшкодування позивачу вказаних витрат повністю.
Керуючись статтями 4, 12, 73-92, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов Акціонерного товариства «Укртелеком» задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Норм» (07455, Київська область, Броварський район, с. Княжичі, вул. Медова 2, ідентифікаційний код 37696239)
на користь Акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка 18, ідентифікаційний код 21560766)
31 562,80 грн. (тридцять одну тисячу п`ятсот шістдесят дві гривні вісімдесят копійок) збитків,
2662,40 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні сорок копійок) судового збору,
10 000,00 грн. (десять тисяч гривень нуль копійок) витрат на професійну правничу допомогу.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Конюх