Справа № 351/7/26 
Провадження № 33/4808/319/26 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції МАРТИНЮК В. І. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю захисника адвоката Петричка О.Є.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Петрички О.Є. на постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , 
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто 665 гривень 60 копійок судового збору, -
в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, за таких обставин:
28 грудня 2025 року о 23 год 58 хв у с-щі Заболотів, траса Н-10 179 км ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «Peugeot», н. з. НОМЕР_1 , який їй належить, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного засобу «Alcotest Drager 6810». Результат позитивний, склав 1,35% проміле. Тест № 5839. З результатом тесту водій погодилася. Від керування транспортним засобом відсторонена шляхом поставки авто без порушень ПДР. Про повторність попереджена. Водій порушив п. 2.9 ПДР – керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Не погодившись із постановою суду першої інстанції, захисник адвокат Петричка О.Є. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову по справі №351/7/26 від 02.04.2026 р., справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Вважає зазначену постанову суду необґрунтованою та такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 .
Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що працівники поліції належним чином не роз`яснили ОСОБА_1 її права. У долучених відеозаписах не зафіксовано роз`яснення поліцейськими ОСОБА_1 прав та обов`язків.
Вказує, що суд першої інстанції не перевірив і не дав належної оцінки правомірності зупинки водія.
Стверджує, що суд під час розгляду справи не було надано належної оцінки доводам сторони захисту щодо неналежного засвідчення копії свідоцтва про повірку алкотестера.
Вказує, що у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів зазначено загальні ознаки алкогольного сп`яніння. Водночас із доданого до матеріалів справи відеозапису не вбачається жодної ознаки, яка б свідчила про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явилася, хоча в установленому законом порядку повідомлялася про розгляд апеляційної скарги. 
Зі змісту доводів захисника адвоката Петрички О.Є. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності. 
Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. 
Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення її становища у зв`язку з чим участь особи, яка притягається до відповідальності в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Петричка О.Є., підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності. 
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів. 
Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах захисник адвокат Петричка О.Є. посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зокрема, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №552634 від 28.12.2025 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 27.12.2025 року о 23 год. 58 хв. в с-ще Заболотів, траса Н-10, 179 км керувала ТЗ Peugeot д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законодавством порядку проводився із застосуванням спеціального технічного засобу Alcotest Drager 6810. Результат позитивний 1,35 проміле. Тест №5839. З результатом погодився. Від керування ТЗ відсторонений шляхом поставки авто без порушень ПДР. про повторність попереджений, чим порушив п.2.9 «а» ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що вона звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенні вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Протокол складений уповноваженою особою – інспектором 2 взводу 2 роти УПП БУПП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції Хмарюка А.Я. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особисто ОСОБА_1 , що стверджено власноручним підписом останньої.
При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 була присутня при його складанні, ознайомлена із його змістом, їй були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Доводи про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 її процесуальні права, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Зокрема, факт роз`яснення ОСОБА_1 процесуальних прав та обов`язків підтверджується власноручним підписом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у протоколі про адміністративне правопорушення. 
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно матеріалів провадження всі докази, які були долучені до протоколу про адміністративне правопорушення були отримані в порядку виконання вимог ст.266 КУпАП щодо відсторонення водія транспортного засобу від керування транспортним засобом до складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення та роз`яснення особі, яка притягається дол. адміністративної відповідальності її процесуальних прав та обов`язків. 
Додатково в протоколі зазначено про те, що у водія не було вилучене посвідчення водія. 
На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення містить достатні дані про те, що ОСОБА_1 була ознайомлена зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення. 
Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не мала можливості скористатися правом на правову допомогу адвоката є безпідставними, оскільки проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння є обов`язком водія, який передбачений п.2.5 ПДР України. Зокрема, проведення відповідного огляду передбачено вимогами ст.266 КУпАП, якою передбачено порядок відсторонення водія транспортного засобу від керування транспортним засобом та проведення відповідного огляду на стан сп`яніння. 
Апеляційний суд неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що огляд на стан сп`яніння є обов`язком водія транспортного засобу, виконання якого не потребує надання відповідної правовою допомоги, оскільки відмова від проходження такого огляду є правопорушенням, яке передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 
Відповідно до роздруківки приладу «Драгер Алкотест 6810», огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведений 27.12.2025 о 23:38 год. за допомогою приладу «Драгер Алкотест 6810» №ARCD-0457, дата калібрування: 14.10.2025 р., тест №5839, результат: 1,39%. Роздруківка приладу «Драгер Алкотест 6810" підписана поліцейським та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (а.с. 2).
До матеріалів провадження долучено копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки , яке чинне до 14.10.2026 року, що повністю узгоджується із даними, які зазначені в роздруківці приладу. 
Згідно з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів за допомогою приладу «Драгер 6810», результати огляду на стан сп`яніння – позитивна 1,35 проміле. (а.с. 3).
Доводи про відсутність ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Відповідно до вимог національного законодавства, наявність ознак сп`яніння визначається працівником поліції самостійно за результатами особистого сприйняття поведінки, стану та зовнішнього вигляду особи. Посилання захисника адвоката на відсутність видимих ознак на відеозаписі не спростовує встановлених обставин, оскільки окремі ознаки сп`яніння можуть не мати зовнішнього прояву, який може бути зафіксований відеозаписом та оцінюються працівником поліції безпосередньо під час спілкування.
Згідно даних направлення в КНП «Коломийська ЦРЛ» на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного 28.12.2025 року, у результаті огляду, проведеного поліцейським у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Огляд проводився за допомогою газоаналізатора Алкотест Драгер ARCD-0457. Результат огляду – 1,35% проміле. (а.с. 4)
Апеляційний суд приймає до уваги, що складання відповідного направлення до медичного закладу носить формальний характер, оскільки у даному випадку були відсутні правові підстави для проведення огляду у медичному закладі у зв`язку з тим, що водій транспортного засобу повністю погодилась із позитивним результатом огляду на стан сп`яніння, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та повністю визнавала факт керування транспортним засобом у стані сп`яніння.
Також до матеріалів справи долучені: зобов`язання до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №552634 про відсторонення ОСОБА_1 від керування ТЗ (а.с. 5), заявка про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою SMS-повідомлення (а.с. 6), копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с. 7), інформація щодо посвідчення водія ОСОБА_1 (а.с. 8).
Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. (а.с. 9). 
Відеозаписом зафіксовано, що працівники поліції підходять до транспортного засобу, з якого виходить водій ОСОБА_1 , якій повідомляють про здійснення відеофіксації розмови та зазначають причину зупинки транспортного засобу, а саме те, що під час руху водій перетинала роздільну смугу та виїжджала на смугу зустрічного руху. Після цього працівники поліції просять надати посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Водій пред`являє необхідні документи через застосунок «Дія», після чого встановлюється її особа – ОСОБА_1 .
Надалі водієві ОСОБА_1 пропонують пройти огляд на стан сп`яніння у зв`язку з наявністю ознак алкогольного сп`яніння, зокрема запаху алкоголю з порожнини рота. Для проведення огляду їй надають мундштук для перевірки цілісності упаковки, який після перевірки вона передає працівнику поліції. Працівники поліції роз`яснюють, що допустимий рівень алкоголю становить 0,2 проміле, а перевищення цього показника свідчитиме про перебування водія у стані сп`яніння.
Після налаштування приладу «Drager» та проведення контрольного тесту на відсутність алкоголю в приладі ОСОБА_1 проходить огляд. За результатами тестування зафіксовано показник 1,35 проміле, у зв`язку з чим їй повідомляють про перебування у стані алкогольного сп`яніння. Відеозаписом зафіксовано, що водій ОСОБА_1 повністю погоджується із позитивним результатом огляду. 
Після цього працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 , що стосовно неї буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з порушенням п. 2.9(a) ПДР України та роз`яснює їй права. Водію також повідомляють про відсторонення від керування транспортним засобом та необхідність залучення тверезого водія.
Надалі працівники поліції оформлюють адміністративні матеріали. Після складання протоколу ОСОБА_1 ознайомлюється з його змістом, підписує його, підтверджуючи ознайомлення, та отримує копію протоколу.
Крім того, відеозапис із відеореєстратора службового автомобіля працівників поліції фіксує рух транспортного засобу Peugeot 308, його зупинку, а також момент, коли працівники поліції підходять до автомобіля, з якого виходить ОСОБА_1 .
Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Суд, дослідивши доводи апелянта та відеоматеріали, що містяться на оптичних дисках, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , виявивши в останньої ознаки алкогольного сп`яніння, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що остання добровільно погодилася, пройшла такий огляд за допомогою спеціального технічного засобу та не заперечувала правильність отриманого позитивного результату. 
Доводи апелянта щодо неправомірності зупинки транспортного засобу є безпідставними та не підтверджуються матеріалами справи. Згідно з відеозаписом, працівники поліції здійснили зупинку транспортного засобу у зв`язку з фіксацією порушення правил дорожнього руху, а саме руху з перетином роздільної смуги та виїздом на смугу зустрічного руху. Таким чином, зупинка була здійснена за наявності передбачених законом підстав.
Крім того, відеозаписом підтверджується безпосередній момент зупинки транспортного засобу та подальше законне спілкування працівників поліції з водієм, що додатково свідчить про дотримання встановленої процедури.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Вищевказані відеозаписи у сукупності з іншими доказами по справі повністю доводять факт керування транспортним засобом водієм ОСОБА_1 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння. 
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння. 
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян. 
Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення. 
З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Петрички О.Є. залишити без задоволення.
Постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2026 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду О.П. Васильєв