Справа № 630/1517/25
Провадження № 2/630/78/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Малихіна О.О.,
за участю секретаря Нерубацької А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Люботин Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 630/1517/25 (провадження № 2/630/78/26) за позовною заявою ОСОБА_1 до Люботинської міської ради Харківської області з вимогами:
• Встановити факт, що ОСОБА_2 , 1903 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували у зареєстрованому шлюбі.
• Встановити факт, що ОСОБА_2 , 1903 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідними батьками ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
• Встановити факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його донькою ОСОБА_5 та дружиною ОСОБА_3 по 1/2 частині житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
• Встановити факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , її донькою ОСОБА_5 у виді 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
• Встановити факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , її чоловіком ОСОБА_6 у виді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
• Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. «А-1» разом із верандою літ. «а», тамбуром літ. «а1», загальною площею 45,20 кв.м, житловою площею 16,30 кв.м, допоміжною площею 28,90 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ; 

в с т а н о в и в:

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 вказав, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , розташований житловий будинок, який зареєстрований на праві власності на ім`я ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, видане Люботинським міськкомгоспом 22 березня 1951 року. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , але свідоцтво про його смерть не збереглося. Внаслідок смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями на відкриту після смерті ОСОБА_2 спадщину за законом були його дружина ОСОБА_3 та донька ОСОБА_5 , що відповідало вимогам ст. 529 ЦК УРСР 1963 року. Спадкоємці спадщину прийняли, оскільки вступили в управління житловим будинком та використовували його для свого проживання. Але підтвердити родинні відносини між спадкодавцем ОСОБА_2 та його спадкоємцями ОСОБА_3 і ОСОБА_5 позивачем не може, оскільки не збереглися свідоцтво про шлюб та свідоцтво про народження вказаних осіб. Але спадкоємці за життя свого права власності на житловий будинок, отриманий у спадщину, не оформили. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, але на жаль свідоцтва про її смерть не збереглося. Внаслідок цього відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яку прийняла донька померлої ОСОБА_5 . І таким чином житловий будинок в цілому став належати на праві власності ОСОБА_5 . Але за життя ОСОБА_5 свого права власності на вказаний житловий будинок не зареєструвала. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 померла, і вже після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася із житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцем на відкриту після ОСОБА_5 спадщину був ї чоловік ОСОБА_6 , який вступив в управління житловим будинком та проживав спільно зі померлою. Але ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 помер, та з метою прийняття спадщини він, ОСОБА_1 , звернувся до Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області із заявою про прийняття спадщини. Але оформити своє право власності на вказаний житловий будинок він, ОСОБА_1 , оскільки нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій через відсутність документів, які підтверджують родинні відносини між ним та власником житлового будинку ОСОБА_2 . Саме тому з метою оформлення своїх спадкових прав позивач був змушений звернутися з вказаним позовом до суду. 
Ухвалою від 17 листопада 2025 року було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідачу був визначений строк у 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження в справі для подання відзиву уразі виникнення заперечень проти позову.
У визначений судом строк відповідачем Люботинською міською радою Харківської області відзив не поданий. 
Ухвалою від 17 березня 2026 року в справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, але подала до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позов підтримує в повному обсязі та просив його задовольнити.
Люботинська міська рада Харківської області до суду подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі її представника за наявними у справі документами та відповідно до вимог чинного законодавства. 
В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне.
Спірним є житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який згідно із інформацією, наданою КП «Люботинське АПБ» Люботинської міської ради Харківської області в листі № 125/01-32 від 13 жовтня 2025 року, станом на 31 грудня 2012 року було зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, видане Люботинським міськкомгоспом 22 березня 1951 року. Реєстрація права власності була здійснена 31 серпня 1951 року. 
В листі КП «Люботинське АПБ» Люботинської міської ради Харківської області також вказано, що в минулому вказаний житловий будинок мав такі адреси: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_1 .
Відомості про реєстрацію права власності на спірний житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні, що підтверджено інформаційною довідкою № 450172866 від 31 жовтня 2025 року.
Власник спірного житлового будинку ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що виконавчим комітетом Люботинської міської ради депутатів трудящих Харківської області був складений актовий запис про смерть № 102 від 01 квітня 1974 року.
В актовому записі також вказані відомості про те, що на час смерті ОСОБА_2 , 1903 р.н., проживав постійно за адресою: АДРЕСА_1 , і що заявником про смерть ОСОБА_2 була ОСОБА_3 , яка проживала на той час за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, станом на час смерті ОСОБА_2 проживав за однією адресою з жінкою, яка мала таке саме прізвище - ОСОБА_3 .
З іншого документу – запису акта про народження № 103 від 13 березня 1946 року, складеного Відділом ЗАГС міських відділень Управління НКВС УРСР по Харківській області, вбачається, що 21 лютого 1946 року у батьків ОСОБА_7 , 1903 р.н., і ОСОБА_8 , 1906 р.н., народилась донька ОСОБА_9 . В записі акта про народження також вказано, що батьки дитини постійно проживають за адресою: АДРЕСА_2 . 
Зазначена адреса співпадає з даними про адресу місця розташування спірного житлового будинку, які є в розпорядженні КП «Люботинське АПБ» Люботинської міської ради Харківської області.
Відповідно до ст.ст. 104, 105 Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб та акти громадянського стану в Українській РСР від 1926 року, в УРСР визнавався лише цивільний шлюб, який підлягав реєстрації в органах ЗАГС. Ст. 122 вказаного Кодексу передбачено право подружжя, яке перебуває в зареєстрованому шлюбі, носити спільне прізвище, про що вони мають заявити під час реєстрації шлюбу.
Відповідно до ст.ст. 13, 26, 130 Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб та акти громадянського стану Української РСР 1926 року, який був чинним до 1970 року, діти іменуються прізвищем своїх батьків, якщо вони мають спільне прізвище; місцем проживання неповнолітніх дітей є місце проживання їх батьків. Згідно зі ст. 122 цього ж Кодексу подружжя зберігають своє прізвище, визначене при реєстрації шлюбу, протягом усього часу існування шлюбу, в тому числі при його припиненні в зв`язку зі смертю одного з подружжя.
Аналізуючи наведені вище докази, враховуючи чинне на відповідний час законодавство, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 , 1903 р.н., і ОСОБА_3 , 1906 р.н., проживали разом як подружжя, та їх рідною донька була ОСОБА_10 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 . До такого висновку суд дійшов з огляду на співпадіння років народження ОСОБА_2 і ОСОБА_7 , ОСОБА_3 і ОСОБА_8 , співпадіння доволі незвичного поєднання жіночого ім`я та по батькові, проживання вказаних осіб за однією адресою, яка є адресою місця розташування спірного житлового будинку. Різниця написання прізвищ вказаних осіб, на переконання суду, обумовлена помилками, які зазвичай стаються при видачі паспортних документів.
ОСОБА_10 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , та яка постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , після чого їй було присвоєне прізвище « ОСОБА_11 », що підтверджується записом акту про укладення шлюбу № 60 від 01 березня 1970 року, складеного виконавчим комітетом Люботинської міської ради депутатів трудящих Харківської області. 
Зміст вказаного документу суд оцінює як такий, що додатково підтверджує постійне та спільне проживання ОСОБА_10 зі своїми батьками ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Спадкоємцями на відкриту після смерті ОСОБА_2 спадщину є його дружина ОСОБА_3 та його донька ОСОБА_5 , що відповідає ст. 529 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя котрий залишився, батьки померлого.
Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
За повідомленням Харківського обласного державного нотаріального архіву від 01 грудня 2025 року, після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , до нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або про відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину нікому не видавалися. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , про що виконавчим комітетом Люботинської міської ради народних депутатів Харківської області був складений актовий запис про смерть № 270 від 08 липня 1987 року. В актовому записі також вказано, що на час смерті ОСОБА_3 , 1906 р.н., проживала постійно за адресою: АДРЕСА_1 .
Це вказує на те, що ОСОБА_3 , як дружина померлого власника спірного житлового будинку ОСОБА_2 , залишилася проживати в спадковому житловому будинку, та використовувала його для постійного проживання, і тим самим прийняла спадщину.
З записів у будинковій книзі для прописки громадян, які проживають в житлового будинку АДРЕСА_5 , вбачається, що ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_6 оселилися в вказаному житловому будинку, де проживає також і позивач ОСОБА_1 , лише 17 січня 2000 року. Поряд із прізвищем ОСОБА_5 вказано, що вона прибула до нове місце постійного проживання з м. Люботин. З цього суд робить висновок, що до 2000 року ОСОБА_5 проживала постійно в м. Люботин за адресою місця проживання своїх батьків, тобто в спірному житловому будинку.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про підтвердження факту того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 як спадкоємці за законом своєчасно та у належний спосіб прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 . 
Таким чином після смерті ОСОБА_2 житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , стали належати в рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , тобто по 1/2 частині кожній.
Як було зазначено вище ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . За повідомленням Харківського обласного державного нотаріального архіву від 01 грудня 2025 року, після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або про відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину нікому не видавалися.
З огляду на встановлені судом обставини того, що до 2000 року ОСОБА_5 , яка є донькою померлої спадкодавці ОСОБА_3 , постійно проживала в спірному житловому будинку, суд вважає встановлений той факт, що ОСОБА_5 використовувала спірний житловий будинок для постійного проживання, і тим самим прийняла спадщину.
Таким чином після смерті ОСОБА_3 житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , став належати на праві власності в цілому ОСОБА_5 . Але свого права власності на спірний житловий будинок ОСОБА_5 за життя не оформила.
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 померла в місці свого проживання за адресою: АДРЕСА_5 (колишня назва – АДРЕСА_6 ), на підтвердження чого виконавчим комітетом Манченківської селищної ради був складений акт запису про смерть № 75 від 22 вересня 2003 року.
Згідно із повідомленням Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області № 696/01-16/П від 03 грудня 2025 року, після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , до нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або про відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину нікому не видавалися.
01 січня 2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України, прийнятий 16 січня 2003 року. Пунктами 4, 5 ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Цивільного кодексу України передбачено, що застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Згідно із положеннями ст. 1261 ЦК України до першої черги спадкування за законом відносяться діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У відповідності до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Станом на 01 січня 2004 року єдиним спадкоємцем померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 був лише її чоловік ОСОБА_6 , який перебував з нею у зареєстрованому шлюбі, а також постійно проживав з нею на час її смерті за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджено записами у будинковій книзі для прописки громадян, які проживають в житлового будинку за вказаною адресою.
Однак ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим 30 січня 2004 року відділом РАГС Люботинського міського управління юстиції Харківської області.
Згідно із положеннями ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Згідно із повідомленням Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області № 696/01-16/П від 03 грудня 2025 року, після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , до нотаріальної контори 26 листопада 2004 року з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 , брат померлого, який є позивачем в даній справі, який мешкав за однією адресою зі спадкодавцем - АДРЕСА_6 (сучасна назва адреси АДРЕСА_5 ). На підставі заяви ОСОБА_1 було заведено спадкову справу № 765/2004. У відповіді державного нотаріуса також зазначено, що ОСОБА_1 було видано 26 листопада 2004 року свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові внески, що знаходяться в Держощадбанку, які належали померлому спадковою ОСОБА_6 , а також на грошові внески, що знаходяться в Держощадбанку, які належали ОСОБА_5 , дружині спадкодавця, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , після смерті якої її чоловік ОСОБА_6 спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав.
Отже, інформація зі спадкової справи свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 у належний спосіб прийняв спадщину після смерті свого рідного брата ОСОБА_6 , який в свою чергу у належний спосіб прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , яка була власницею спірного житлового будинку.
Кровне споріднення позивача ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвами про народження НОМЕР_2 від 03 березня 1952 року та НОМЕР_3 від 14 березня 1977 року.
Як вбачається з копії технічного паспорту, виготовленого Люботинським БТІ на замовлення ОСОБА_1 , станом на 19 серпня 2025 року на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , розташований житловий будинок літ. літ. «А-1» разом із верандою літ. «а», тамбуром літ. «а1», загальною площею 45,20 кв.м, житловою площею 16,30 кв.м, допоміжною площею 28,90 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: сарай літ. Б», погреб літ. «Г».
09 вересня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок. Але постановою державного нотаріуса від 09 вересня 2025 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності нас спадщину через відсутність документів, які підтверджують родинні стосунки між власником спірного житлового будинку ОСОБА_2 та останнім спадкодавцем ОСОБА_6 .
В постанові від 23 січня 2024 року, в справі № 523/14489/15-ц, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що обґрунтування позиції щодо підтвердження чи спростування факту, що має юридичне значення, у справах позовного провадження суд має навести в мотивувальній частині рішення, а в резолютивній – зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог; встановлення юридичного факту у спорі є підставою позову, а не самостійним способом захисту прав в такому спорі, який підлягає формулюванню як самостійна вимога.
Таким чином, встановлення в даній справі фактів, що мають юридичне значення, свідчить про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , який у належний спосіб прийняв спадщину після смерті свого брата.
На підставі вищевикладеного суд задовольняє позов і визнає за позивачем право власності на вказаний житловий будинок в поряду спадкування за законом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 524, 525, 529, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 1261, 1262, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 10-13, 77, 81, 263, 265 ЦПК України, суд 

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю. 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. «А-1» разом із верандою літ. «а», тамбуром літ. «а1», загальною площею 45,20 кв.м, житловою площею 16,30 кв.м, допоміжною площею 28,90 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.
Учасники справи: 
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний № НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ;
Відповідач - Люботинська міська рада Харківської області, код ЄДРПОУ 04058717, адреса місцезнаходження: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська, 26. 

Суддя О. О. Малихін

Повне рішення складено
06 квітня 2026 року.