Номер провадження 1-кп/754/827/26
Справа№754/7085/26
Вирок 
Іменем України

07 травня 2026 року 

м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне №12025105030001055 від 12.12.2025 року відносно 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Іллінці, Чорнобильського району, Київської області, українця, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 311 КК України, 
за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 ,
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
І. ФОРМУЛЮВАННЯ ОБВИНУВАЧЕННЯ, ВИЗНАНОГО СУДОМ ДОВЕДЕНИМ (місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінальних правопорушень, форма вини і мотиви кримінальних правопорушень)

ОСОБА_3 12.12.2025 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20 годин 00 хвилин, перебуваючи поблизу поштового відділення ТОВ «Нова Пошта», що розташоване за адресою: місто Київ, проспект Червоної Калини, 15, діючи умисно, з метою виготовлення психотропних речовин, отримав від невстановленої досудовим розслідуванням особи поліетиленове пакування «Нова Пошта», якому присвоєно номер товаротранспортної накладної за №20 4513 1695 6809, всередині якого знаходився полімерний пакет з пазовою застібкою із вмістом кристалоподібної речовини жовтого кольору, в складі якої міститься прекурсор, обіг якого обмежено і стосовно якого встановлюються заходи контролю - фенілнітропропен, загальною масою 163,632 г, що є особливо великим розміром, яку ОСОБА_3 почав утримувати при собі, тим самим незаконно придбав та почав незаконно зберігати прекурсор в особливо великих розмірах, з метою використання його для виготовлення психотропних речовин, після чого 12.12.2025 приблизно о 20 год. 00 хв. перебуваючи за адресою: місто Київ, проспект Червоної Калини, 15, був зупинений працівниками поліції.
В подальшому, перебуваючи за адресою: місто Київ, проспект Червоної Калини, 15, ОСОБА_3 був затриманий працівниками поліції в порядку ст. 298-2 КПК України, та в подальшому в присутності двох понятих під час особистого обшуку у нього виявлено та вилучено поліетиленове пакування «Нова Пошта», якому присвоєно номер товаротранспортної накладної за №20 4513 1695 6809, всередині якого знаходився полімерний пакет з пазовою застібкою із вмістом кристалоподібної речовини жовтого кольору, в складі якої міститься прекурсор, обіг якого обмежено і стосовно якого встановлюються заходи контролю - фенілнітропропен, загальною масою 163,632 г, що є особливо великим розміром, яку ОСОБА_3 незаконно придбав та зберігав, з метою використання його для виготовлення психотропних речовин.
Дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфікуються за ч. 3 ст. 311 КК України, як незаконне придбання та зберігання прекурсорів в особливо великих розмірах, з метою його використання для виготовлення психотропних речовин.
Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні прекурсорів в особливо великих розмірах, з метою його використання для виготовлення психотропних речовин, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 311 КК України.

ІІ. СТАТТІ (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Згідно із ч.3 ст. 311 КК України кримінальна відповідальність настає за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання прекурсорів в особливо великих розмірах, чи вчинені організованою групою, з метою їх використання для виробництва або виготовлення наркотичних засобів чи психотропних речовин.
Об`єктом зазначеного злочину є встановлений з метою захисту здоров`я населення порядок обігу прекурсорів. 
Предметом злочину є прекурсори - речовини або сполуки, які беруть участь у хімічних реакціях для синтезу наркотичних засобів або психотропних речовин. 
При цьому, психотропні речовини - це речовини природні чи синтетичні, препарати, природні матеріали, що внесені до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів (ст. 1 ЗУ «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори»).
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (Таблиця IV Список № 1 «Прекурсори, обіг яких обмежено і стосовно яких встановлюються заходи контролю») фенілнітропропен є прекурсором, обіг якого обмежено і стосовно якого встановлюються заходи контролю.
«Фенілнітропропен» - органічна сполука, зовні являє собою жовті ігловидні кристали, за визначеннями, наведеними у таблиці 3, затвердженій наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», встановлено, що: від 2 до 20,0 г фенілнітропропена є великим розміром, 20,0 і більше - особливо великим розміром.
Об`єктивна сторона зазначеного злочину у даному випадку проявляється в незаконному придбанні, зберіганні прекурсорів в особливо великих розмірах, з метою використання для виготовлення психотропних речовин.
За змістом постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 4 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» під незаконним придбанням наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів необхідно вважати їх купівлю, обмін на інші товари або речі, прийняття як плати за виконану роботу чи надані послуги, позики, подарунка або сплати боргу, привласнення знайденого тощо. Придбання зазначених речовин вважається закінченим злочином з моменту фактичного заволодіння ними особою.
Під незаконним зберіганням потрібно розуміти будь-які умисні дії, пов`язані з фактичним незаконним перебуванням наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів у володінні винної особи (вона може тримати їх при собі, у будь-якому приміщенні, сховищі або в іншому місці). Відповідальність за незаконне зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів настає незалежно від його тривалості. Зберігання вважається закінченим злочином з моменту, коли такі засоби фактично почали перебувати у володінні винного.
Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення - це його внутрішня сторона, а саме, психічне ставлення особи до суспільно небезпечного діяння, що вона вчиняє, та його суспільно небезпечних наслідків. Зміст суб`єктивної сторони складу злочину якраз і характеризують такі ознаки, як вина, мотив.
Суб`єкт злочину - загальний: особа яка досягла 16-річного віку на момент вчинення злочину.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.3 ст. 311 КК України, як незаконне придбання та зберігання прекурсорів в особливо великих розмірах, з метою його використання для виготовлення психотропних речовин.

ІІІ. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним, щиро розкаявся і підтвердив вищеописані встановлені судом обставини справи. 
Обвинувачений пояснив, що 15.04.2026 року, його було затримано працівниками поліції біля поштомату «Нова пошта», під час затримання та особистого обшуку у нього було вилучено поліетиленове пакування «Нова Пошта», якому було присвоєно номер товаротранспортної накладної №20 4513 1695 6809, всередині якого знаходився полімерний пакет з пазовою застібкою із вмістом кристалоподібної речовини жовтого кольору, яку він отримав в відділенні «Нової Пошти» від невідомої особи, для виготовлення психотропних речовин, для власного вживання. У скоєному щиро розкаявся та пояснив, що більше ніколи не буде займатися незаконною діяльністю.
Показання обвинуваченого є логічними і послідовними та не залишають суду «розумного сумніву» щодо їх правдивості та відповідності встановленим обставинам кримінального провадження.
Суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно всіх обставин справи, які ніким не оспорюються, проти цього не заперечують учасники судового розгляду. Обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, учасникам судового розгляду роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, з точки зору належності та допустимості, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, та його дії вірно кваліфіковано за ч.3 ст. 311 КК України, як незаконне придбання та зберігання прекурсорів у особливо великих розмірах, з метою збуту, його використання для виготовлення психотропних речовин.

ІV. ПОКАРАННЯ
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Так, санкцією ч.3 ст. 311 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Суд враховує, що юридична відповідальність особи, відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер.
Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.
Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).
Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, яке полягає, зокрема, у визнанні у суді обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. час, місце, спосіб учинення.
Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанову ВС від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к).
Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених дій та осуд своєї поведінки.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Відповідно до даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 він раніше не судимий, розлучений, виховує неповнолітню доньку, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.
З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання, яке необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі, в межах встановлених у санкції відповідної статті особливої частини КК України.

Крім того, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, розлучений, має неповнолітню доньку, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. Суд також враховує, що кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_3 вперше, а також думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане із позбавленням волі. 
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою уповноваженим органом з питань пробації за місцем його проживання, а тому на підставі ст. 75 КК України звільняє його від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Крім того, зважаючи на обставини, встановлені у судовому засіданні, та норми ст. 59 КК України, суд вважає за необхідне призначити основне покарання у вигляді позбавлення волі, без застосування додаткового покарання, оскільки злочин не є корисливим.
Так, при вирішенні питання про конфіскацію майна, суд враховує, що згідно положень ч. 2 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна встановлюється, зокрема, за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, і може бути призначене лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу.
Кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 3 ст. 311 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за які передбачене обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Під користю (корисливими спонуканнями, корисливим мотивом) у чинному законодавстві про кримінальну відповідальність розуміється бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе чи інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат, досягти іншої матеріальної вигоди.
Щодо такого застосування положень ст. 59 КК України зазначено і у постановах Верховного Суду від 09 травня 2024 року у справі №754/8773/22, від 02 липня 2024 року у справа №686/12120/22.
Згідно висновків Верховного Суду у постановах від 07 грудня 2022 року (справа № 180/620/20) та від 21 лютого 2024 року (справа № 686/11385/21), у вищезазначених кримінальних провадженнях у діях засуджених осіб не було встановлено корисливого мотиву вчинення злочинів, у зв`язку із чим суд касаційної інстанції, посилаючись на вимоги ст. 59 КК України, виключив додаткове покарання у виді конфіскації майна, - «застосування у цьому випадку додаткового покарання за ч. 2 ст. 307 КК у виді конфіскації майна навіть за умови, що воно передбачено санкцією цієї частини статті як обов`язкове додаткове покарання, є безпідставним, адже суперечить положенням Загальної частини цього Кодексу, зокрема указаним вище положенням ст. 59 КК України, а тому колегія суддів вважає необхідним виключити з вироку апеляційного суду указане вище додаткове покарання.»
У цьому кримінальному провадженні органом досудового розслідування не було встановлено у діях ОСОБА_3 корисливого мотиву вчинення кримінального правопорушення, не було його встановлено і у судовому засіданні, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Крім того, додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке за санкцією ч.3 ст.311 КК України є обов`язковим, не застосовується у зв`язку зі звільненням ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, оскільки ст. 77 КК України передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути застосовані в такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня.
Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, адже втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову ВС від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).
Верховний Суд у своїй постанові від 16 серпня 2018 року (справа № 183/163/14, провадження № 51-3549 км18) зазначив, що системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
На переконання суду, виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, а призначення будь-якого іншого виду покарання не сприятиме досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України, та не відповідатиме засадам, регламентованим ст. 65 цього кодексу.

V. МОТИВИ УХВАЛЕННЯ ІНШИХ РІШЕНЬ
Відповідно до ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Питання з речовими доказами суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно з ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
У даному кримінальному провадженні документально підтверджені витрати на залучення експертів становлять 3565 гривень 60 копійок, які включають в себе вартість складання експертами таких висновків: висновок експерта №СЕ-19/111-25/76232-НЗПРАП від 05.01.2025 року на суму 3565 гривень 60 копійок.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 3565 гривень 60 копійок. 
Заходи забезпечення в кримінальному провадженні не застосовувались.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2025 року на пакування Нової пошти з номером накладної №20451316956809, мобільний телефон марки ОРРО А53, синього кольору, з сім-картою мобільного оператора "Vodafone" - скасувати.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 311 КК України і призначити йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_3  від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 /три/ роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на  ОСОБА_3  такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до вимог ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_3  на користь держави 3565 гривень 60 копійок витрат на залучення експертів.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2025 року на пакування Нової пошти з номером накладної №20451316956809, мобільний телефон марки ОРРО А53, синього кольору, з сім-картою мобільного оператора "Vodafone" - скасувати.

Речові докази:
- мобільний телефон марки ОРРО, модель А53, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора "Vodafone, який знаходиться в камері речових доказів Деснянського УП ГУНП у м. Києві - повернути ОСОБА_3 
-пакування Нової пошти з номером накладної №20451316956809, яке знаходяться на зберіганні в камері збереження речових доказів Деснянського УП ГУНП у м. Києві -знищити;
-речовину жовтого кольору, яка містить прекурсор, обіг якого обмежено -фенілнітропен загальною масою 163,632 г, яка знаходиться в камері речових доказів Деснянського УП ГУНП у м. Києві (квитанція №001699)- знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя:         ОСОБА_5