Справа № 585/1656/26 
Номер провадження 2/585/1177/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: 
головуючої судді Цвєлодуб Г.О.,
за участю секретаря – Салій О.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ромни в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , в інтересах якої до суду звертається як представник адвокат Мороз Леся Олексіївна, до приватного нотаріуса Роменського районного нотаріального округу Білашенко Людмили Володимирівни, Роменської міської ради Сумської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, - 

В С Т А Н О В И В:

27 квітня 2026 року представник позивача Мороз Л.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить встановити факт припинення заборони на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану Роменською міською державною нотаріальною конторою 06.05.2008 року, на підставі листа, б/н, 05.09.1991, Роменський міський суд, та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна запис про арешт №7132070 на нерухоме майно будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 . Позивачка є спадкоємицею І черги після смерті батька, своєчасно прийняла спадщину, частково оформила спадкові права, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 від 08.01.2026 року, посвідчене приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Білашенко Л.В., у реєстрі за № 66/2025. Крім цього, спадкодавцю на підставі ухвали Роменського міського народного суду від 18.02.1992 року у справі № 2-37-1992, право власності зареєстровано 28.07.1992 року в Роменському міжміському бюро технічної інвентаризації у книзі № 58, за № 8214 належало право власності на 12/25 часток житлового будинку з відповідними надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 13/25 часток за вищевказаною ухвалою суду про поділ спільного майна подружжя належить матері заявниці ОСОБА_3 . Позивач має намір нотаріально оформити спадщину на 12/25 часток житлового будинку, але при зверненні до нотаріуса дізнався, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено наявність актуальної інформації щодо реєстрації арешту на спадкове майно, а саме в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо житлового будинку з відповідними надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано один запис про реєстрацію арешту за реєстраційним номером 7132070 на підставі листа, б/н, 05.09.1991 року від Роменського міського суду, власник: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . Враховуючи зазначені обставини, приватний нотаріус Білашенко Л.В. відповідно до постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії від 08.01.2026 року № 8/02-31 відмовила заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане нерухоме майно. Вказана постанова безумовно підтверджує неможливість у досудовому порядку вирішити дане питання, оскільки нотаріус також має повноваження реєстратора, але позбавлений можливості здійснити у даному випадку зняття арешту з нерухомого майна. З правовстановлюючого документу- ухвали Роменського міського народного суду від 18.02.1992 року у справі № 2-37-1992- вбачається, що між подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було затверджено мирову угоду у справі про поділ будинку за адресою: АДРЕСА_2 :-за ОСОБА_5 визнано право власності на 13/25 часток з виділенням в натурі конкретних приміщень; за ОСОБА_2 визнано право власності на 12/25 часток з виділенням в натурі конкретних приміщень. Отже, дана обставина була підставою для накладення арешту на нерухоме майно. Реєстрація заборони в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна була проведена Роменською міською державною нотаріальною конторою 06.05.2008 року. На даний час Роменська міська ДНК ліквідована. Але після поділу судом нерухомого майна між подружжям відпали підстави для його арешту, хоча арешт з житлового будинку знято не було. Наведе свідчить про те, що позивач має право на звернення до суду з заявою про встановлення юридичного факту, оскільки безпідставний арешт майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним, у досудовому порядку внести зміни до ДРРПНМ немає можливості у зв`язку з припиненням діяльності Роменської міської державної нотаріальної контори.
Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 квітня 2026 року провадження по даній справі було відкрите та призначено справу в підготовче засідання. 
22 травня 2026 року ухвалою суду провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду. 
В судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Від представника до суду надійшла заява, в якій просила справу слухати без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. 
Приватний нотаріус Білашенко Л.В. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Заяв про відкладення розгляду справи чи інших клопотань від неї не надходило. 
Представник відповідача – Роменської міської ради Сумської області, в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Від представника до суду надійшла заява, в якій просили справу слухати у відсутності представника та прийняти рішення на підставі наявних в суді матеріалів. 
Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступних висновків. 
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Роменським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 10.04.2025 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 ( а.с.7-8).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Білашенко Л.В., зареєстрованого у реєстрі за № 66/2025, ОСОБА_1 оформила спадкові права після смерті ОСОБА_2 , а саме на 1 / 2 частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 від 08.01.2026 року (а.с.8). Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 459700498 від 08.01.2026 року (а.с.9). 
З ухвали Роменського міського народного суду Сумської області від 18 лютого 1992 року вбачається, що між подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було затверджено мирову угоду у справі про поділ будинку за адресою: АДРЕСА_2 :-за ОСОБА_5 визнано право власності на 13/25 часток з виділенням в натурі конкретних приміщень; за ОСОБА_2 визнано право власності на 12/25 часток з виділенням в натурі конкретних приміщень (а.с.9-10). 
Згідно постанови приватного нотаріуса Роменського районного нотаріального округу Білашенко Л.В. від 08.01.2026 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 12/25 часток в праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідними надвірними спорудами, місце розташування якого: АДРЕСА_4 – з підстав наявності актуального зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який є складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, арешту за реєстраційним номером: 7132070 – до зняття, припинення та/або вилучення арешту/запису про арешт в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у визначеному законом порядку, зокрема законом « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с.12-13). 
В інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 459668747 від 08.01.2026 року, на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 , зазначено тип обтяження арешт, зареєстрованого Роменською міською державною нотаріальною конторою 06.05.2008 року, на підставі листа, б/н, 05.09.1991, Роменський міський суд, та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна запис про арешт №7132070 на нерухоме майно будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13).
Згідно з ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилами ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 82 ЦПК.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та другастатті 5 ЦПК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Відповідно до статті 74 Закону «Про нотаріат» нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно у зв`язку із: повідомленням кредитора (позикодавця) про погашення позики (кредиту); припиненням, розірванням іпотечного договору, договору застави, ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору, іншого договору, на підставі якого було накладено заборону відчуження; смертю відчужувача за договором довічного утримання (догляду), спадковим договором або смертю другого з подружжя, що уклали спадковий договір; смертю другого з подружжя, яке склало спільний заповіт подружжя; відчуженням майна, переданого під виплату ренти; спливом строку, на який накладено заборону відчуження; рішенням суду; судовим рішенням про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою, про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; зверненням органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; в інших випадках, встановлених законодавством. Нотаріус знімає заборону відчуження рухомого майна у випадках, встановлених законодавством.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 листопада 2018 року в справі № 490/5986/17-ц (у контексті вирішення питання юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора) сформулювала правовий висновок про те, що якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора щодо розгляду його заяви у контексті статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором і іншою, відмінною від позивача, особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися у порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором.
Нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості, що підлягають державній реєстрації (пункт 9 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат»).
Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат».
Право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі №438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що «згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат» у вказаній редакції, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такідії чи акти. Аналогічні за змістом приписи закріплені у пунктах 1 і 2 глави 14 Розділу І Порядку № 296/5. Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має бути ефективним, тобто призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Велика Палата Верховного Суду вважає, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат»право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року у справі № 461/2565/20 (провадження №61-21209св21) зазначено, що «тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат»(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить, що слід розмежовувати оскарження: 1) нотаріальної дії, 2) відмови у вчиненні нотаріальної дії; 3) нотаріального акта. Таке оскарження може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу».
При цьому суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» і належать до його компетенції. Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2018 року у справі № 754/16825/15-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року у справі № 761/36415/18.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17квітня 2018року у справі №523/9076/16-ц зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (висновок Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі №761/42332/17).
Вимоги позивача до приватного нотаріуса Роменського районного нотаріального округу Білашенко Л.В., та Роменської міської ради Сумської області не пов`язані виключно із спором щодо законності реєстраційних дій між заявником та державним реєстратором, який вчиняє такі дії.
Тому приватний нотаріус Білашенко Л.В. та Роменська міська рада є неналежними відповідачами, у зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити із зазначеної підстави.
При цьому судом окремо відзначається, що встановлення факту припинення обтяження майна, необхідне заявнику для припинення (виключення) обтяження його майна у відповідному державному реєстрі. Натомість порядок реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у тому числі їх припинення, регламентується Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відтак, у разі незаконності чи безпідставності реєстрації обтяження речових прав заявника останній вправі оскаржити правомірність таких дій чи ставити питання про скасування відповідного обтяження. Разом з цим встановлення факту припинення обтяження, яке накладено в інтересах іншої особи (стягувача), не виключає існування такого обтяження та не припиняє арешт майна.
Керуючись ст. ст. 23, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
У Х В А Л И В:

В задоволені позовної заяви  ОСОБА_1 , в інтересах якої до суду звертається як представник адвокат Мороз Леся Олексіївна, до приватного нотаріуса Роменського районного нотаріального округу Білашенко Людмили Володимирівни, Роменської міської ради Сумської області, про встановлення факту, що має юридичне значення – відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО
МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Г.О.ЦВЄЛОДУБ