КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
30 квітня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/3387/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Стрижеуса А. М.,
при секретарі Мудрак Р. Р.,
за участі представника позивача - адвоката Головачевої О. М., 
відповідача - ОСОБА_1 та в її інтересах адвоката Дзявун Ю. С., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюадвоката Дзявун Юлії Сергіївни, в інтересах ОСОБА_1 ,
на ухвалу Печерського районного суду міста Києва у складі судді Бусик О. Л.
від 19 грудня 2025 року
у цивільній справі № 757/35518/25-ц Печерського районного суду міста Києва
за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє Головачева Ольга Миколаївна,
до ОСОБА_1 
про повернення безпідставно набутих коштів, 
В С Т А Н О В И В:
В грудні 2025 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.08.2025, якою накладено арешт на грошові кошти, які належать ОСОБА_1 y розмірі 1 756 831,32 грн та які обліковуються на банківському рахунку: IBAN НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Приватбанк», а також на будь-яких інших рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_1 в банках або інших фінансових установах, незалежно від валюти рахунку.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2025 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову в рамках цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів - відмовлено.
В апеляційній скарзі адвокат Дзявун Ю. С., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою заяву ОСОБА_1 про скасування забезпечення позову, шляхом накладення арештів на грошові кошти, які обліковуються на банківському рахунку: IBAN НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Приватбанк», який належить ОСОБА_1 - задовольнити.Зазначає, що суд першої інстанції розглянув заяву без виклику сторін, чим порушив принцип гласності та відкритості судового розгляду. 
Звертає увагу на те, що арештований банківський рахунок використовується виключно для отримання аліментів на утримання дитини на виконання іншого судового рішення. Стверджує, що внаслідок арешту дитина позбавлена засобів до існування, що суперечить Закону України «Про охорону дитинства». Наголошує, що виконавче провадження з виконання ухвали про забезпечення позову було закінчено 04.12.2025, проте арешт не був знятий, що позбавляє її можливості захистити свої права через виконавця. Апелянт вказує на відсутність співмірності вжитих заходів, оскільки судом додатково накладено арешт на її нерухоме майно, що є достатнім для гарантування виконання рішення. Посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 щодо необхідності співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення з наслідками їх невжиття. Також апелянт акцентує увагу на постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі №524/188/18, згідно з якою недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (в даному випадку - рішення про стягнення аліментів). Вважає, що позивачем не доведено реальної загрози невиконання рішення суду, а його доводи ґрунтуються лише на припущеннях.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Головачева О. М., в інтересах ОСОБА_2 , просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на її законність. Зазначає, що заходи забезпечення спрямовані на захист його майнових інтересів від недобросовісних дій відповідача, яка ухиляється від повернення безпідставно набутих коштів (ст. 1212 ЦК України). Наголошує, що відповідач вчиняє активні дії для приховування активів, зокрема відкрила новий банківський рахунок 12.12.2025 після накладення арешту на попередній. Стверджує, що сума коштів на арештованому рахунку є значно меншою за ціну позову, а тому арешт нерухомого майна є необхідним додатковим заходом. Позивач заперечує порушення інтересів дитини, вказуючи, що дитина проживає з бабусею, а аліменти відповідачем за цільовим призначенням не використовуються, що є предметом іншого судового спору. Звертає увагу, що згідно зі ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», закінчення провадження не є підставою для зняття арешту, накладеного як захід забезпечення позову. Посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 щодо пріоритету ефективного захисту прав позивача при обранні заходів забезпечення.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Дзявун Ю. С., підтримали апеляційну скаргу із викладених у ній підстав та доводів.
Представник позивача - адвокат Головачева О. М., проти задоволення скарги заперечила з підстав викладених у відзиві, просила залишити ухвалу суду без змін, а скаргу без задоволення. 
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.
В липні 2025 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки 1 550 100 грн як безпідставно набуті грошові кошти, 3% річних у розмірі 31 302 грн 41 коп., інфляційні втрати у розмірі 175 428 грн 91 коп. 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 серпня 2025 року за заявою позивача вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать ОСОБА_1 y розмірі 1 756 831,32 грн. та які обліковуються на банківському рахунку: IBAN НОМЕР_1 , відкритому у АТ «Приватбанк», а також на будь-яких інших рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_1 в банках або інших фінансових установах, незалежно від валюти рахунку
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2025 року за заявою позивача вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , а саме на:
- квартиру, реєстраційний номер майна 1172036, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 64,5 кв. м;
- житловий будинок, реєстраційний номер майна 12901603, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа 53,8 кв. м.
Обґрунтовуючи необхідність скасування заходів забезпечення вжитих ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року, відповідач зазначала, що розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 відкритий в АТ «КБ ПРИВАТБАНК» використовується останньою для отримання аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 у виконавчому провадження № НОМЕР_2 на виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва, а відтак, внаслідок вжиття заходів забезпечення шляхом накладення арешту на рахунок ОСОБА_5 порушуються не тільки її права, але й права її неповнолітньої доньки. Оскільки, вона позбавлена можливості використовувати кошти, які надійшли як аліменти на утримання дитини. 
Зазначала, що ухвала Печерського районного суду міста Києва від 14.08.2025 перебувала на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хорішка О. О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_3. Однак, постановою приватного виконавця від 04.12.2025 виконавче провадження № НОМЕР_3 було закінчено. Однак, при цьому, заходи забезпечення скасовані не були. Таким чином, ОСОБА_6 позбавлена можливості звернутися з клопотанням про зняття арешту до виконавця у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що такі заходи мають тимчасовий характер і діють до моменту вирішення спору по суті. Встановивши, що на час розгляду заяви розгляд справи за позовом про повернення безпідставно набутих коштів не завершений, суд дійшов висновку про передчасність скасування арешту. Суд зазначив, що скасування заходів забезпечення можливе лише у разі відпадання обставин, що зумовили їх застосування, або зміни ситуації, за якої потреба в обмеженнях зникла. Оскільки судове рішення у справі не ухвалено, суд першої інстанції констатував, що скасування арешту суперечитиме меті забезпечення позову. Суд також врахував, що аргументи відповідача про спеціальне призначення рахунку не підтверджують неможливості подальшого забезпечення позову в межах заявлених вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Забезпечення позову за своєю правовою природою є сукупністю встановлених законом тимчасових заходів примусового характеру, що застосовуються судом з метою охорони матеріально-правових інтересів позивача та гарантування реального виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, а також клопотань про їх скасування, є ключовою умовою реалізації завдань цивільного судочинства.
Відповідно до положень статті 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи. Системний аналіз глави 10 Розділу I ЦПК України свідчить, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і за загальним правилом діють до моменту завершення розгляду справи по суті та виконання рішення. Скасування таких заходів судом, який їх застосував, можливе виключно у випадку, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших об`єктивних причин відпала або докорінно змінились обставини, що зумовили їх застосування.
Підставою для реалізації приписів статті 158 ЦПК України є наявність нових фактичних даних, які свідчать про відсутність ризиків невиконання рішення (наприклад, добровільне погашення частини боргу, укладення мирової угоди, відмова від позову або зміна предмета позову на такий, що не потребує існуючого виду забезпечення).
Колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди із правомірністю самого вжиття заходів забезпечення позову, зокрема в частині їх співмірності та цільового призначення рахунку (ст. 150 ЦПК України). Проте слід розрізняти правові механізми перегляду судових рішень: розгляд клопотання про скасування заходів забезпечення позову в порядку статті 158 ЦПК України не є і не може бути тотожним перегляду або переоцінці обґрунтованості підстав вжиття таких заходів. Питання законності вжиття забезпечення, дотримання принципу співмірності та наявності ризиків утруднення виконання рішення перевіряються судом апеляційної інстанції виключно в порядку оскарження первісної ухвали про вжиття заходів забезпечення позову.
Стаття 158 ЦПК України не призначена для виправлення можливих судових помилок чи ревізії висновків суду, зроблених при постановленні ухвали про забезпечення позову, а є виключно механізмом процесуального реагування на зміну фактичних обставин у майбутньому. Оскільки відповідачем не надано доказів зміни обстановки, яка б нівелювала ризики, встановлені судом раніше, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для скасування арешту.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 18.04.2022 у справі № 705/4132/19, згідно з якою допоки розгляд справи не завершений, а судове рішення по суті не прийнято, потреба у забезпеченні позову не вважається такою, що відпала. Враховуючи, що спір щодо повернення безпідставно набутих коштів триває, а процесуальна поведінка відповідача (зокрема відкриття нових рахунків під час розгляду справи) підтверджує існування ризиків, ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою.
Щодо посилань апелянта на те, що арештований рахунок використовується для зарахування аліментів на дитину, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 179 Сімейного кодексу України, аліменти є власністю дитини. Водночас, згідно з частиною другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», заборона накладення арешту поширюється лише на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання або тих, що прямо визначені законом як недоторканні.
Аналіз наданих апелянтом банківських виписок підтверджує, що на рахунок IBAN НОМЕР_1 надходять як аліменти, так і заробітна плата відповідача. Колегія суддів акцентує, що у разі змішування коштів з різним цільовим призначенням на одному розрахунковому рахунку, такий рахунок втрачає статус рахунку зі спеціальним режимом використання. Верховний Суд у постанові від 19.01.2026 у справі № 204/9551/18 наголосив, що обов`язок визначення статусу коштів покладається на банк або на боржника шляхом надання документальних підтверджень про виключно цільовий характер надходжень.
Застосування приписів статті 179 СК України не створює абсолютного імунітету від арешту для карткового рахунку боржника, якщо останній за власною ініціативою використовує його для акумуляції власних доходів (заробітної плати) разом із коштами дитини. Процесуальний обов`язок щодо розділення цих потоків та відкриття окремого цільового рахунку для аліментів покладається на законного представника дитини. Відсутність такого розділення унеможливлює ідентифікацію природи коштів на стадії виконання ухвали про забезпечення позову, що дає суду право накладати арешт на залишок коштів на рахунку боржника в межах ціни позову.
Цей висновок кореспондується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду (постанова від 19.05.2020 у справі № 905/361/19), де зазначено, що арешт може бути накладений на будь-які кошти на рахунках боржника, а зняття арешту з коштів соціального призначення можливе лише за умови надання беззаперечних доказів, що на рахунку знаходяться виключно такі кошти. 
Оскільки рахунок апелянта є змішаним, він об`єктивно підлягає арешту як звичайний розрахунковий рахунок фізичної особи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Дзявун Юлії Сергіївни, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 01 травня 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

А. М. Стрижеус