Справа № 345/6766/25 
Провадження № 22-ц/4808/802/26 
Головуючий у 1 інстанції Кулаєць Б. О. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої   Пнівчук О. В.,
суддів:   Девляшевського В. А., Луганської В. М.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 02 березня 2026 року, у складі судді Кулаєць Б. О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року представник ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» подала позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.12.2023 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою вебсайту було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1314-0630. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на таких умовах: сума кредиту 20600,00 гривень, строк кредитування - 300 днів, базовий період - 14 днів, комісія за видачу кредиту – 15,00 % від суми кредиту, знижена % ставка – 1,20 % в день, стандартна % ставка – 1,50 % в день. 
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору. Однак відповідач, отримавши кредитні кошти, не повернув у повному обсязі кредит та не виконав свої зобов`язання, у зв`язку з чим у нього перед кредитодавцем станом на 13.10.2025 виникла заборгованість у розмірі 93444,25 грн, з яких: 19354,67 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 74089,58 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності, а саме: часткового списання заборгованості за нарахованими комісією та процентами у сумі 5161,98 грн за умови погашення решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 88282,27 грн, з яких: 19354,67 грн - прострочена заборгованість за кредитом та 68927,60 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1314-0630 від 08.12.2023 в розмірі 88282,27 грн, з яких: 19354,67 грн - прострочена заборгованість за кредитом та 68927,60 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також покласти на нього судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 02 березня 2026 року позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1314-0630 від 08.12.2023 в розмірі 88 282,27 грн, з яких: 19 354,67 грн - прострочена заборгованість за кредитом та 68 927,60 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 2422,40 грн судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що судом порушено вимоги ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки сума платежів за споживчим кредитом, включаючи проценти, комісії, штрафи та інші платежі, не може перевищувати подвійного розміру отриманого кредиту. Отже, враховуючи що сума кредиту становила 20 600 грн, то максимально допустима сума всіх зобов`язань апелянта за вказаним договором не може перевищувати 41 200 грн. Проте суд першої інстанції стягнув з відповідача 88 282,27 грн, що більш ніж у чотири рази перевищує суму отриманого кредиту.
Суд безпідставно визнав законними нарахування процентів за кредитом у розмірі 69 927,60 грн, що становлять 438-547% річних. Такі проценти є економічно необґрунтованими, явно неспівмірними з тілом кредиту, такими що порушують принципи справедливості, добросовісності та розумності.
Договором передбачена комісія за видачу кредиту у розмірі 15% від суми кредиту, що становить 3090 грн. Стягнення такої комісії суперечить правовій позиції Верховного Суду та є нікчемним. Однак суд не надав жодної оцінки законності стягнення комісії.
Зазначає, що позивач не надав належного та детального розрахунку заборгованості, який би містив конкретні періоди нарахування процентів, підстави застосування процентної ставки, відповідність нарахувань ст. 21 закону України «Про споживче кредитування».
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким зменшити суму стягнення до гранично допустимого розміру не більше 41 200 грн.
Представник ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» подав відзив на апеляційну скаргу, яку вважає безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду прийнятим відповідно до норм матеріального та процесуального права.
Відповідач в свої апеляційній скарзі не заперечує сам факт укладення Договору та отримання грошових коштів, а підписуючи Кредитний договір та додатки до нього, що є його невід`ємною частиною, Електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) C6285, погодився та підтвердив ознайомлення з усіма його умовами.
Зазначає, що оскільки кредитний договір №1314-0630 укладений 08.12.2023, тобто до прийняття та набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» то відсоткова ставка у розмірі 1,2% та 1,5% встановлена на момент укладення договору та нарахована відповідно до умов чинного законодавства, а тому позивач мав законні підстави для нарахування відсотків за ставкою 1,2% та 1,5% за період з 08.12.2023 по 02.10.2024.
Зазначає, що відповідно до вищезазначеного розрахунку позивач не нараховував відповідачу жодних процентів за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу положень статті 625 ЦК України, пеню, штраф, неустойку або інших платежів за неналежне виконання умов кредитного договору, а нарахування комісії за видачу кредиту відбувалось одноразово, та не застосовувалась як санкція до відповідача за невиконання зобов`язань.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (п.1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України).
Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Враховуючи категорію справи та ціну позову в даній справі, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам  відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, на користь позивача слід стягнути 88282,27 грн заборгованості за кредитним договором, що складається з 19354,67 грн заборгованості за тілом кредиту та 68927,60 грн процентів за користування кредитом.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626,628 ЦК України).
За змістом ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У силу ч. 1ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII(далі - Закон №675-VIII)
Стаття 12 Закону №675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У справі, яка переглядається, встановлено, що згідно з договором про відкриття кредитної лінії № 1314-0630 від 08.12.2023 сторони погодили, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (кредитодавець) відкриває для ОСОБА_1 (позичальника) кредитну лінію на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом. Дата видачі кредиту 08.12.2023, сума кредиту 20600,00 грн (п. 2.1, 4.1).
Кредитний договір підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором С6285. Позичальник також вказав свої паспортні дані, місце проживання, ідентифікаційний номер.
Таким чином, кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, погодженому сторонами.
У зв`язку з тим, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, суму отриманих коштів не повернув, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність визначених законом підстав для стягнення з позичальника на користь позивача заборгованості по тілу кредиту, що не оскаржується відповідачем.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. 
Положеннями статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти за користування кредитними коштами.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Пунктом 4.6. договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється з дня видачі кредиту до фактичного повернення всієї суми кредиту, за такою ставкою: стандартна процентна ставка становить 1,50 % за кожен день користування кредитом. Комісія за видачу кредиту становить 15,00 % від суми кредиту (п. 4.7). Строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 02.10.2024. Строк договору є рівним строку кредитування (п. 4.9). 
Знижена процентна ставка становить 1.20 % за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору. позичальник здійснює сплату процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою з першого дня користування кредитом протягом усього періоду дії договору за умови, якщо позичальник своєчасно 1 у повному обсязі сплачує проценти за користування кредитом, комісію за видачу кредиту (якщо п. 4.7 договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту) та повертає кредитодавцю отриманий кредит згідно графіка платежів за зниженою ставкою (який є додатком 3 до цього договору) (п. 10.2).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 1314-0630 від 08.12.2023 станом на 13.10.2025 у ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 93444,25 грн, з яких: 19354,67 грн - прострочена заборгованість за кредитом та 74089,58 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Відповідач у визначений договором строк кредит не погасив, що також підтверджено ним в апеляційній скарзі.
Тому, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що стягненню підлягає заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 68927,60 грн, відповідно до строку дії договору до 300 днів та розміру процентної ставки.
Доводи апеляційної скарги про те, що нараховані проценти є явно завищеними, непропорційними сумі основного боргу та такими, що суперечать принципам справедливості, добросовісності й розумності, є безпідставними.
ОСОБА_1 як під час укладення кредитного договору так і протягом усього часу їх виконання жодних заперечень щодо його умов не заявляв, будь-яких претензій щодо непроведення з ним переддоговірної роботи не мав, незгоду з окремими пунктами кредитного договору не висловлював, не здійснював дій щодо відмови від договору і, відповідно, не вважав договір несправедливим та вчиненим з порушенням принципу добросовісності. 
Також суд звертає увагу, що відповідно до наданого розрахунку відповідач здійснював часткову оплату за кредитним договором, а саме: 16.12.2023 – 1445.11 грн, 21.12.2023 – 3460.80 грн, 04.01.2024 – 4905.91 грн, 17.01.2024 – 199.78 грн, 18.01.2024 – 4706.13 грн.
Доказів того, що відповідач перебував під впливом помилки, обману чи примусу, матеріали справи не містять.
Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Суд першої інстанції правильно встановив, що умови договору відповідають законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому частиною першою статті 1054 ЦК України. Положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані щодо розміру процентів за користування кредитом. У даній справі проценти за користування кредитом, які позивач просить стягнути з відповідача, нараховані виключно у межах строку дії кредитного договору та не є мірою відповідальності за невиконання боргових зобов`язань позичальником. 
Колегія суддів зауважує, що розмір процентів за користування кредитними коштами у сумі 68927,60 грн не перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, передбачений статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування». 
Обґрунтованих доводів щодо спростування суми заборгованості за нарахованими відсотками відповідач не навів, а також не надав будь-якого власного контррозрахунку.
Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, щодо безпідставності стягнення із відповідача на користь позивача комісії за видачу кредиту у визначеному ним розмірі 3090 грн, оскільки ця комісія є разовою платою саме за видачу кредиту, її сплата обумовлена п. 4.7. і п. 4.11 договору, з яким відповідач погодився підписавши договір про відкриття кредитної лінії. 
Крім того, Закон України «Про споживче кредитування» не містить заборони на стягнення такої комісії як частини загальних витрат за кредитом (п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 12), включаючи комісії за надання, обслуговування та повернення кредиту.
Також слід зазначити, що плата за ініціювання кредиту врегульована постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 255, а саме як комісія за ініціювання кредиту, що отримані (сплачені) банком і пов`язані зі створенням або придбанням фінансового інструменту, що обліковується в торговому портфелі з визнанням переоцінки через прибутки/збитки, включають: комісії за оцінку фінансового стану позичальника; комісії за оцінку гарантії, застав; комісії за обговорення умов інструменту; комісії за підготовку, оброблення документів та завершення операції тощо.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем доведено суму заборгованості за відсотками у розмірі 68927,60 грн, заявлену у позовній заяві та така підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс».
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про задоволення вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 02 березня 2026 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча       О. В. Пнівчук
Судді:        В. А. Девляшевський          В. М. Луганська