Справа № 675/1372/22 
Провадження № 2/675/11/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"18" травня 2026 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючої - судді Янішевської О. С., з секретарем судового засідання Король К. О., 
з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Люблінського О. Ф.,
представника відповідача Сахновецької сільської ради Яремчук Ж. В.,
представника відповідача ТОВ СП «Агрос-Віста» адвоката Дацишиної М. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяславі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сахновецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та встановлення сервітуту, 
В С Т А Н О В И В:
29 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» (далі – ТОВ СГП «Агрос-Віста») про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою загальною площею 2,4749 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Тернавської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, яка належить позивачці та перебувала в оренді відповідача.
В подальшому ОСОБА_1 неодноразово змінювала позовні вимоги, 16 квітня 2024 року представник позивачки адвокат Калабський С. В. подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, яка була прийнята до розгляду ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28 травня 2024 року. У вказаній заяві відповідачами вказані ТОВ СГП «Агрос-Віста» та Сахновецька сільська рада Шепетівського району Хмельницької області, позовні вимоги викладені у такій редакції: «Збільшити розмір позовних вимог, усунути перешкоди у здійсненні власниками та користувачами земельної ділянки площею 2,1725 га, кадастровий номер 6822187500:04:010:0650, що розташована на території Тернавської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , права користування та розпорядження земельною ділянкою, а саме:
-зобов`язати ТОВ СГП «Агрос-Віста» припинити використання земельної ділянки площею 2,1725 га, кадастровий номер 6822187500:04:010:0650, що розташована на території Тернавської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
-зобов`язати Сахновецьку сільську раду Шепетівського району Хмельницької області надати право сервітуту на постійне безоплатне користування земельною ділянкою площею 0,5254, кадастровий номер 6822187500:04:010:0038, цільове призначення для іншого сільськогосподарського призначення, під польовою дорогою, запроектованою для доступу до земельних ділянок, яка перебуває в комунальній власності Сахновецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, у вигляді права проходу та проїзду будь-яким видом транспорту власників та користувачів земельної ділянки площею 2,1725 га, кадастровий номер 6822187500:04:010:0650, що розташована на території Тернавської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, для використання її за цільовим призначенням;
-зобов`язати ТОВ СГП «Агрос-Віста» забезпечити для власників та користувачів земельної ділянки площею 2,1725 га, кадастровий номер 6822187500:04:010:0650, що розташована на території Тернавської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, проїзд шириною 4 метри до польової дороги, що обмежує масив, на земельній ділянці площею 0,5254, кадастровий номер 6822187500:04:010:0038, цільове призначення для іншого сільськогосподарського призначення, під польовою дорогою, запроектованою для доступу до земельних ділянок, яка перебуває в комунальній власності Сахновецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області.» 
Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 червня 2007 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 6822189200:05:008:0127, загальною площею 2,4749 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Тернавської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, кадастровий номер якої в подальшому був змінений на 6822187500:04:010:0650. 20 лютого 2008 року між позивачкою та ТОВ СГП «Агрос-Віста» був укладений Типовий договір оренди землі строком на 10 років, що набирає чинності з моменту його реєстрації, тобто з 25 грудня 2010 року. Відповідно до п. 37 вказаного договору дія договору припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, тобто дія договору закінчилась 25 грудня 2020 року. Пункт 8 даного договору передбачає можливість поновлення його на новий строк у разі письмового повідомлення про це орендарем. Невід`ємною частиною договору є акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 20 лютого 2008 року, відповідно до якого право власності орендодавця на орендовану земельну ділянку підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16 червня 2007 року, що в свою чергу підтверджує, що йдеться саме про земельну ділянку з кадастровим номером 6822187500:04:010:0650. Позивачка вказує, що неодноразово зверталась до ТОВ СГП «Агрос-Віста» з письмовими вимогами припинити використання та обробку даної земельної ділянки: від 29 червня 2017 року, 08 лютого 2018 року, 01 липня 2019 року, 18 червня 2020 року, 01 липня 2021 року, які були отримані ТОВ СГП «Агрос-Віста». Позивачка також неодноразово в письмових заявах повідомляла ТОВ СГП «Агрос-Віста» про небажання продовжувати договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6822187500:04:010:0650. Крім того, 25 листопада 2020 року ОСОБА_1 зверталась до державного реєстратора Ізяславської РДА з письмовою заявою, в якій просила не реєструвати новий договір оренди земельної ділянки між нею та ТОВ СГП «Агрос-Віста» , оскільки не збирається його укладати та оновлювати. Також позивачка 05 лютого 2021 року, 21 березня 2021 року та 24 червня 2022 року зверталась до голови Сахновецької ОТГ з письмовими заявами про незаконне користування ТОВ СГП «Агрос-Віста» спірною земельною ділянкою без укладення договору та про перешкоджання ТОВ СГП «Агрос-Віста» у доступі ОСОБА_1 до даної земельної ділянки, ненадання їй дороги для користування земельною ділянкою. Позивачка вказує, що станом на 12 липня 2022 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна відсутня інформація про реєстрацію іншого речового права на спірну земельну ділянку. 
Також позивачка повідомила, що дорога, яка призначена для під`їзду до земельних ділянок, серед яких і належна їй земельна ділянка, перебуває в оренді ТОВ СГП «Агрос-Віста», переорана і використовується для сільськогосподарського виробництва, тоді як інші підходи і під`їзди до земельної ділянки позивачки відсутні, внаслідок чого ОСОБА_1 позбавлена можливості потрапити на територію своєї земельної ділянки.
ОСОБА_1 повідомила, що в листі від 16 листопада 2021 року ТОВ СГП «Агрос-Віста» звертався до неї з пропозицією міни земельними ділянками, на що позивачка не погодилась, а ТОВ СГП «Агрос-Віста» продовжило користуватись земельною ділянкою з кадастровим номером 6822187500:04:010:0650 безпідставно, незаконно та протиправно.
В подальшому, в заяві про збільшення розміру позовних вимог представник позивачки адвокат Калабський С. В. вказав, що 11 травня 2023 року ТОВ СГП «Агрос-Віста» здійснила передачу земельної ділянки, кадастровий номер 6822187500:04:010:0650 позивачці із встановленням в натурі меж земельної ділянки та закріпленням межових знаків на місцевості, в зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з клопотанням про залишення частини позовних вимог без розгляду та заміну відповідача. У вересні 2023 року ОСОБА_1 стало відомо, що одразу після передачі земельної ділянки з кадастровим номером 6822187500:04:010:0650, вказана земельна ділянка була самовільно зайнята та використана (засіяна) ТОВ СГП «Агрос-Віста», межові знаки знищені, тому позивачка вважає, що ТОВ СГП «Агрос-Віста» не припиняло використовувати спірну земельну ділянку. 
Також в заяві про збільшення розміру позовних вимог представник позивачки адвокат Калабський С. В. зазначив, що ТОВ СГП «Агрос-Віста» заперечує проти встановлення позивачці постійного безоплатного сервітуту на право проходу і проїзду на транспортному засобі проектною польовою дорогою, яка перебуває у комунальній власності і в оренді ТОВ СГП «Агрос-Віста», тому в позові зазначено, що порушено право ОСОБА_1 як землевласника на забезпечення безоплатного доступу до належної їй земельної ділянки для використання її за цільовим призначенням, оскільки незалежно від того, в кого, на якій підставі та на який строк в оренді перебувають польові дороги, є можливість користуватись ними для того, щоб мати доступ до своїх земельних ділянок і використовувати їх згідно цільового призначення, а орендар земельних ділянок під польовими дорогами повинен забезпечувати доступ усіх землекористувачів до своїх земельних ділянок. Вказана обставина, на думку представника позивачки адвоката Калабського С. В., є підставою вимагати від власника та користувача земельної ділянки встановити право сервітуту. 
Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала.
Представник позивачки адвокат Люблінський О. Ф. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. 
Представник відповідача Сахновецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області Яремчук Ж. В. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала.
Представник відповідача ТОВ СГП «Агрос-Віста» адвокат Дацишина М. В. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просила відмовити позивачці в позові.
Вислухавши позицію сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. 
29 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту на право проходу та проїзду на транспортному засобі проектною польовою дорогою.
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 01 вересня 2022 року відкрите провадження за вказаною заявою за правилами загального провадження. 
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 березня 2023 року до участі у справі залучено Сахновецьку сільську раду Шепетівського району Хмельницької області третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
22 травня 2023 року представник позивачки адвокат Приходченко О. О. звернулася до суду з письмовою заявою про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Сахновецька сільська рада Шепетівського району Хмельницької області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою в частині позовних вимог про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» усунути перешкоди в здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 6822187500:04:010:0650, площею 2,1725 га, що розташована на території Тернавської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом припинення використання Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» даної земельної ділянки; про заміну відповідача з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» на Сахновецьку сільську раду Шепетівського району Хмельницької області, оскільки позовна вимога про встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту на право проходу та проїзду на транспортному засобі проектною польовою дорогою, що на праві оренди перебуває у користуванні відповідача, за рахунок якої здійснюється під`їзд до спірної земельної ділянки позивача з кадастровим номером 6822187500:04:010:0650, площею 2,1725 га, що розташована на території Тернавської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва поставлена саме до Сахновецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області. 
Ухвалами Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Сахновецька сільська рада Шепетівського району Хмельницької області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою залишено без розгляду в частині позовних вимог про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» усунути перешкоди в здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 6822187500:04:010:0650, площею 2,1725 га, що розташована на території Тернавської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом припинення використання Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» даної земельної ділянки; замінено неналежного відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» належним Сахновецькою сільською радою Шепетівського району Хмельницької області.
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 08 червня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» залучене до участі у справі третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 квітня 2024 року до участі у справі залучене співвідповідачем Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста».
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28 травня 2024 року була прийнята до розгляду заява ОСОБА_1 до Сахновецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» про збільшення розміру позовних вимог, яка подана до Ізяславського районного суду Хмельницької області 16 квітня 2024 року.
27 листопада 2024 року закрите підготовче провадження. 
13 червня 2024 року представником відповідача ТОВ СГП «Агрос-Віста» суду надано відзив на вказану позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги задоволенню не підлягають через їх безпідставність, оскільки ТОВ СГП «Агрос-Віста» заперечує факт використання земельної ділянки з кадастровим номером 6822187500:04:010:0650 після її передачі 11 травня 2023 року позивачці, не визнає факт порушення прав позивачки на користування та розпорядження спірною земельною ділянкою; що стосується встановлення сервітуту, ТОВ СГП «Агрос-Віста» вважає, що така вимога може бути задоволена лише за наявності технічного (кадастрового) плану, яким обґрунтовується площа і межі чужої ділянки, на яку має поширюватись сервітут, позивачкою не доведено неможливості задовольнити свої потреби для обслуговування своєї земельної ділянки в інший спосіб, не надано обґрунтування меж, площі, не подано відповідної технічної документації.
02 травня 2023 року, 19 вересня 2023 року та 30 жовтня 2023 року Сахновецька сільська рада Шепетівського району Хмельницької області подавала відзиви на позовну заяву, в яких заперечувала проти задоволення вимог позивачки про встановлення сервітуту на постійне безоплатне користування земельною ділянкою кадастровий номер 6822187500:04:010:0038 проектною польовою дорогою у вигляді права проходу та проїзду будь-яким видом транспорту власників та користувачів земельної ділянки ОСОБА_1 , при цьому сільська рада повідомила, що письмово зверталась до ТОВ СГП «Агрос-Віста» про виділення дороги для проїзду до земельних часток, розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6822187500:04:010:0038, однак відповіді від ТОВ СГП «Агрос-Віста» не отримала; щодо вимог позивачки про усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 6822187500:04:010:0650 сільська рада звертає увагу на існування договірних відносин між позивачкою і ТОВ СГП «Агрос-Віста», а відтак вважає, що такий спір має вирішуватись у судовому порядку. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 6822187500:04:010:0650, площею 2,1725 га, що розташована на території Тернавської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується доданими до матерліалів справи копіями державного акту серії ЯД № 0199337, виданого Ізяславською державною адміністратцією 26 листопада 2007 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, свідоцтва про прав на спадщину за заповітом, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 304771271 від 12 липня 2022 року. 
Вказана земельна ділянка перебувала в оренді ТОВ СГП «Агрос-Віста» відповідно до умов типового договору оренди землі № 205, укладеного між ТОВ СГП «Агрос-Віста» та ОСОБА_1 20 лютого 2008 року строком на 10 років, який був зареєстрований в Ізяславському відділі ТРФДПЦДЗС у Державному реєстрі земель від 25 грудня 2010 року № 041075400039, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями договору, додатку до договору оренди землі кадастрового плану, акту визначення меж земельної діялнки в натурі (на місцевості), акту приймання-передачі земельної ділянки.
В ході розгляду справи було встановлено, що кадастровий номер належної ОСОБА_1 на підставі державного акту серії ЯД № 0199337, виданого Ізяславською державною адміністратцією 26 листопада 2007 року, земельної ділянки площею 2,1725 га змінювався у 2018 році через встановлення дублювання кадастрового номера 6822187500:04:010:0004, який був помилково присвоєний земельній ділянці ОСОБА_1 , тоді як раніше вже був присвоєний іншій земельній ділянці, тому земельній ділянці позивачки замість кадастрового номера «6822187500:04:010:0004», був присвоєний кадастровий номер «6822187500:04:010:0650», що підтверджується письмовими поясненнями ТОВ СГП «Агрос-Віста» № 664 від 26 листопада 2024 року, інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку на земельні ділянки з кадастровим номером 6822187500:04:010:0004 та з кадастровим номером 6822187500:04:010:0650, копіями державних актів.
Як повідомила в судовому засіданні сама позивачка, вона не мала наміру укладати новий договір оренди земельної ділянки або продовжувати договірні відносини щодо земельної ділянки з ТОВ СГП «Агрос-Віста», про що письмовими заявами повідомляла ТОВ СГП «Агрос-Віста» 29 червня 2017 року, 08 лютого 2018 року, 01 липня 2019 року, 18 червня 2020 року, 25 листопада 2020 року, 01 грудня 2021 року, які отримувало ТОВ СГП «Агрос-Віста.
Представник ТОВ СГП «Агрос-Віста» не заперечував факт отримання заяв ОСОБА_1 з відмовою від поновлення договору оренди земельної ділянки та не заперечувала проти того, що дія договору оренди земельної ділянки площею 2,1725 га кадастровий номер 6822187500:04:010:0650 закінчилась, повідомила, що на всі письмові заяви позивачки надавались письмові відповіді.
Сама ОСОБА_1 не заперечувала, що на свої письмові заяви отримувала від ТОВ СГП «Агрос-Віста» письмові відповіді, копії яких та копії відповідей на свої звернення до інших державних органів додала до матеріалів справи.
Зокрема, до матеріалів справи додана постанова від 30 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження № 42019241270000019, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 травня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, за заявою, серед інших, ОСОБА_1 про використання ТОВ СГП «Агрос-Віста» належної позивачці земельної ділянки без законних на те підстав та неповернення позивачці земельної ділянки. Кримінальне провадження було закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю події кримінального правопорушення. 
Згідно копії відомості про встановлення межових знаків від 11 травня 2023 року, наданої суду представником ТОВ СГП «Агрос-Віста» фізична особа – підприємець ОСОБА_2 на підставі договору між ним та ТОВ СГП «Агрос-Віста» про надання послуг (геодезичних робіт) від 11 травня 2023 року встановив межові знаки згідно координат поворотних точок у присутності ОСОБА_1 , визначивши межі земельної ділянки кадастровий номер 6822187500:04:010:0650 на місцевості. 
ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечувала факт визначення меж належної їй земельної ділянки фізичною особою – підприємцем ОСОБА_2 11 травня 2023 року.
Представник ТОВ СГП «Агрос-Віста» наполягала, що 11 травня 2023 року ТОВ СГП «Агрос-Віста» передало земельну ділянку кадастровий номер 6822187500:04:010:0650 позивачці, однак вказала, що ОСОБА_1 відмовилась підписати акти приймання-передачі земельної ділянки, на підтвердження чого подала відповідний акт від 11 травня 2023 року.
ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердила, що акти приймання-передачі земельної ділянки від 11 травня 2023 року вона не підписала, вказала, що в подальшому межові знаки були знищені ТОВ СГП «Агрос-Віста» та її земельна ділянка була оброблена ТОВ СГП «Агрос-Віста» без її згоди та без будь-яких правових підстав. 
Допитаний в ході судового розгляду в якості свідка фізична особа – підприємець ОСОБА_2 суду показав, що ОСОБА_1 він знає, оскільки 11 травня 2023 року виїжджав для встановлення меж земельної ділянки на місцевості, при цьому були присутні як ОСОБА_1 так і представники землекористувача. Свідок вказав, що ним були встановлені межові знаки у вигляді дерев`яних кілків за погодженням з власником земельної ділянки та представниками землекористувача, виготовлена відомість встановлення меж земельної ділянки, яку підписали як ОСОБА_1 , так і представники землекористувача, як власник земельної ділянки, так і представники землекористувача отримали примірник такої відомості. Свідок зауважив, що під час встановлення меж земельної ділянки ніяких запитань або заперечень у присутніх не виникало, між присутніми велась мова про під`їзд до земельної ділянки, однак свідку питань про визначення під`їзду до земельної ділянки ніхто не ставив, тому ним таке питання при огляді місцевості не розглядалось. Чи відбулась передача земельної ділянки представниками землекористувача власнику свідку невідомо. 
ОСОБА_1 наполягає, що саме працівники ТОВ СГП «Агрос-Віста» знищили межові знаки, якими були визначені межі належної їй земельної ділянки, та провели обробіток належної їй земельної ділянки станом на вересень 2023 року. 
На підтвердження своїх доводів позивачка надала суду копію акту від 27 вересня 2023 року, складеного комісією в складі головного спеціаліста землевпорядника Прадун Л. В., головного спеціаліста по юридичним питанням ОСОБА_3 , старости Тернавецького старостинського округу Ящук Л. Л. та землевласника ОСОБА_1 на підставі заяви ОСОБА_1 від 15 вересня 2023 року, яким встановлено, що на момент виїзду комісії земельна частка (пай) оброблена (засіяна).
Представник ТОВ СГП «Агрос-Віста» адвокат Дацишина М. В. вважає акт від 27 вересня 2023 року неправомірним, оскільки він складався за відсутності представників ТОВ СГП «Агрос-Віста». 
Допитані в ході судового розгляду в якості свідків ОСОБА_4 , яка працювала головним спеціалістом землевпорядником Сахновецької сільської ради, староста Тернавського старостинського округу ОСОБА_5 суду показали, що виїжджали на поле, де знаходиться земельний пай належний ОСОБА_1 за її заявою, при огляді поля побачили, що поле було оброблене одним масивом, засіяне однією культурою, польова дорога через поле була відсутня.
Допитана в ході судового розгляду в якості свідка ОСОБА_6 суду показала, що працює бібліотекаркою, 27 грудня 2023 року на прохання дільничного офіцера громади виїжджала на поле, де знаходиться земельний пай належний ОСОБА_1 , при огляді поля вона бачила, що поле оброблене одним масивом і засіяне однією культурою, польова дорога через поле була відсутня. Ким засіяне поле свідкові невідомо. 
Допитаний в ході судового розгляду в якості свідка сільський голова ОСОБА_7 суду показав, що були звернення ОСОБА_1 до сільської ради з приводу незаконного використання належної позивачці земельної ділянки, що стало підставою для складання акту 27 вересня 2023 року, яким було встановлено, що належна ОСОБА_1 земельна ділянка була оброблена і засіяна; прохання про надання під`їзду до належної позивачці земельної ділянки, однак через звільнення спеціаліста-землевпорядника таке прохання виконане не було. Станом на 27 вересня 2023 року спосіб обробітку належної позивачці земельної ділянки не відрізнявся від способу обробітку поля в цілому, польова дорога на полі була відсутня (переорана і засіяна). 
Представник Сахновецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області Яремчук Ж. В. суду показала, що ОСОБА_1 зверталася до сільської ради з проханням про проїзд до належної позивачці земельної ділянки, про встановлення сервітуту питання не стояло, було звернення від ОСОБА_1 до сільської ради у вигляді листа-вимоги про встановлення сервітуту під час розгляду справи в суді 13 грудня 2023 року. Представник також повідомила, що за зверненням ОСОБА_1 перебувала 27 вересня 2023 року на полі, де розташована належна позивачці земельна ділянка, бачила, що поле оброблене одним масивом, польова дорога також розорана та засіяна.
Представником позивачки адвокатом Калабським С. В. подана суду копія листа- вимоги до Сахновецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області про встановлення сервітуту від 13 грудня 2023 року, що підтверджує доводи представника сільської ради Яремчук Ж. В. 
Разом з тим, 22 березня 2021 року (вх № 167) ОСОБА_1 зверталась до Сахновецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області з письмовою заявою від 05 лютого 2021 року, в якій просила сільську раду не укладати договору оренди на проектну польову дорогу з ТОВ СГП «Агрос-Віста» та надати позивачці дорогу для під`їзду до належної позивачці земельної ділянки. 
Представник Сахновецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області Яремчук Ж. В. вказала, що земельна ділянка площею 0,5254, кадастровий номер 6822187500:04:010:0038, цільове призначення для іншого сільськогосподарського призначення, під польовою дорогою перебуває в оренді ТОВ СГП «Агрос-Віста», що підтверджується доданими до відзиву сільської ради копіями договору оренди землі від 01 серпня 2020 року, акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 228152166 від 15 жовтня 2020 року. Також представник повідомила, що після надходження заяви ОСОБА_1 та інших громадян Сахновецька сільська рада Шепетівського району Хмельницької області звернулась до ТОВ СГП «Агрос-Віста» з письмовою пропозицією розірвати договір оренди земельної ділянки, зокрема, площею 0,5254, кадастровий номер 6822187500:04:010:0038, цільове призначення для іншого сільськогосподарського призначення, під польовою дорогою, на що ТОВ СГП «Агрос-Віста» відповіді не надало, що підтверджується копією листа Сахновецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області №78 від 23 березня 2021 року. Представник сільської ради наголошує, що Сахновецька сільська рада Шепетівського району Хмельницької області не повідомлена про позицію орендаря ТОВ СГП «Агрос-Віста» з приводу надання сервітуту. 
Представник ТОВ СГП «Агрос-Віста» адвокат Дацишина М. В. не змогла повідомити, чи надходив вказаний лист до ТОВ СГП «Агрос-Віста» та чи була на нього дана відповідь.
Будь-яких доказів надходження такого листа до ТОВ СГП «Агрос-Віста» та наявності відповіді ТОВ СГП «Агрос-Віста» суду надано не було. 
З приводу самовільного обробітку працівниками ТОВ СГП «Агрос-Віста» належної позивачці земельної ділянки площею 2,1725 га кадастровий номер 6822187500:04:010:0650 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 жовтня 2023 року № 1202344060000719, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, копія якого надана суду представником позивачки адвокатом Калабським С. В. 
В судовому засіданні 09 квітня 2024 року позивачка надала суду копію постанови про закриття кримінального провадження № 1202344060000719 від 03 жовтня 2023 року, винесену 04 квітня 2024 року, згідно якої кримінальне провадження було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення; копія вказаної постанови направлена до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області для вирішення питання про притягнення ТОВ СГП «Агрос-Віста» до адміністративної відповідальності. Відповідно до відмітки на постанові, вказана постанова була вручена ОСОБА_1 09 квітня 2024 року.
Суду не було надано доказів оскарження вказаної постанови. 
За клопотанням представника позивачки адвоката Калабського С. В. судом витребувано у Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області документи за результатами розгляду постанови від 04 квітня 2024 року про закриття кримінального провадження № 1202344060000719 від 03 жовтня 2023 року. Суду надані копії протоколу про адміністративне правопорушення № ДК/0005П/07/01/-24 від 28 травня 2024 року, складеного державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Хмельницькій області – головним спеціалістом Сектору державного контролю за використанням та охороною земель № 1 Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності керівника ТОВ СГП «Агрос-Віста» Федорчука І. Б. за ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення; постанови про накладення адміністративного стягнення № ДК/003По/08/01/-24, винесеної 27 червня 2024 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Хмельницькій області – головним спеціалістом Сектору державного контролю за використанням та охороною земель № 1 Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання винним керівника ТОВ СГП «Агрос-Віста» ОСОБА_8 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке полягає у використанні ТОВ СГП «Агрос-Віста» належної ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,1725 га кадастровий номер 6822187500:04:010:0650 без правовстановлюючих документів єдиним масивом із суміжними земельними ділянками, що перебувають в користуванні ТОВ СГП «Агрос-Віста», накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_8 у вигляді штрафу в сумі 340 грн; припису від 27 червня 2024 року № ДК/0005Пр/03/01/-24 директору ТОВ СГП «Агрос-Віста»; повідомлення про сплату шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, псування земель, що відбулося під час провадження діяльності, пов`язаної з порушенням родючого шару ґрунту, яку здійснено за відсутності відповідної документації із землеустрою від 27 червня 2024 року № ДК/0003ШК/11/01/-24; розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки з кадастровим номером 6822187500:04:010:0650, розташованої на території Сахновецької ОТГ Шепетівського району за межами населених пунктів. 
Суд не може взяти до уваги вказані документи в якості доказів, оскільки постанова про накладення адміністративного стягнення № ДК/003По/08/01/-24, винесена 27 червня 2024 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Хмельницькій області – головним спеціалістом Сектору державного контролю за використанням та охороною земель № 1 Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання винним керівника ТОВ СГП «Агрос-Віста» ОСОБА_8 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскаржена Федорчуком І. Б. до Ізяславського районного суду Хмельницької області, справа не розглянута, провадження в справі зупинене, що підтверджується доданою до матеріалів справи ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області № 675/1123/24 від 18 липня 2024 року; інші дії державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Хмельницькій області – головного спеціаліста Сектору державного контролю за використанням та охороною земель № 1 Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області оскаржені ТОВ СГП «Агрос-Віста» до Хмельницького окружного адміністративного суду, справа не розглянута, провадження у справі зупинене, що підтверджується копією ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду № 560/10870/24 від 06 серпня 2024 року. 
Допитаний в ході судового розгляду в якості свідка директор ТОВ СГП «Агрос-Віста» ОСОБА_8 суду показав, що ОСОБА_1 він знає як орендодавця, з яким договір оренди закінчився. Свідок зазначив, що були спроби пролонгації договору оренди, в зв`язку з чим до ОСОБА_1 неодноразово звертались представники ТОВ СГП «Агрос-Віста», однак позивачка відмовилась, тоді 11 травня 2023 року був запрошений спеціаліст з геодезії з м. Ізяслава, котрий встановив межі належної позивачці земельної ділянки на місцевості, після чого вказана земельна ділянка була передана ОСОБА_1 . Свідок наполягає, що з 11 травня 2023 року по даний час ТОВ СГП «Агрос-Віста» земельну ділянку ОСОБА_1 не використовує, при обробітку загального масиву поля земельна ділянка позивачки обминається і лишається необробленою. Свідок підтвердив, що польова дорога перебуває в оренді ТОВ СГП «Агрос-Віста». Свідок вважає, що наявні інші можливості під`їхати до належної позивачці земельної ділянки, крім запроектованої польової дороги, яка перебуває в оренді. 
Допитаний ході судового розгляду в якості свідка ОСОБА_9 суду показав, що працює в ТОВ СГП «Агрос-Віста» трактористом, повідомив, що у 2024 році після збору врожаю на полі, де розташована належна позивачці земельна ділянка, плугом оборював, визначаючи межі, земельну ділянку, всередині якої лежали покоси, не так, як було зібрано врожай на решті поля. Хто косив на тій земельній ділянці свідкові невідомо. 
Допитаний ході судового розгляду в якості свідка ОСОБА_10 суду показав, що працює в ТОВ СГП «Агрос-Віста» комбайнером з 2024 року, повідомив, що у 2024 році на полі через дорогу від поля, де розташована належна позивачці земельна ділянка, збирав врожай комбайном одним масивом, земельну ділянку ОСОБА_1 не обробляв. 
Допитаний ході судового розгляду в якості свідка ОСОБА_11 суду показав, що працює в ТОВ СГП «Агрос-Віста» шофером, у 2024 році возив з поля зерно, повідомив, що на полі, де розташована належна позивачці земельна ділянка, бачив оборану земельну ділянку, яку всі об`їжджали.
Допитана в ході судового розгляду в якості свідка ОСОБА_12 суду показала, що працює в ТОВ СГП «Агрос-Віста», ОСОБА_1 являлась орендодавцем, дія договору закінчилась в грудні 2020 року, з метою продовжити договірні відносини позивачці пропонувались різні варіанти, однак ОСОБА_1 відмовилась, крім того, позивачці пропонувалось як укласти новий договір оренди, так і провести обмін земельними ділянками, передавши ОСОБА_1 земельну ділянку не в середині поля, а з краю від дороги, викупити земельну ділянку, однак на всі пропозиції позивачка відповіла відмовою, не зважаючи на це, ТОВ СГП «Агрос-Віста» готове до перемовин з позивачкою. Свідок вказала, що була присутня в складі комісії представників ТОВ СГП «Агрос-Віста» 11 травня 2023 року коли спеціаліст з геодезії встановив на місцевості межі належної позивачці земельної ділянки, встановив межові знаки у вигляді дерев`яних кілків та склав відомість про встановлення межових знаків, яку підписала в тому числі і ОСОБА_1 , після чого позивачці було запропоновано підписати акт прийому-передачі земельної ділянки, однак ОСОБА_1 забрали два примірники такого акту і не підписала його. Чи зверталась ОСОБА_1 до ТОВ СГП «Агрос-Віста» з приводу встановлення сервітуту свідкові невідомо. Сідок показала, що проектна польова дорога перебуває в оренді ТОВ СГП «Агрос-Віста» і використовується для вирощування сільськогосподарської продукції. З пояснень інших працівників ТОВ СГП «Агрос-Віста» свідкові відомо, що до належної позивачці земельної ділянки є інші під`їзди, які знаходяться в гіршому стані, потребують розчищення. 
Допитаний в ході судового розгляду в якості свідка ОСОБА_13 суду показав, що працює в ТОВ СГП «Агрос-Віста», підтвердив, що товариством робились неодноразові спроби продовжити договір оренди землі з ОСОБА_1 , на що остання відповіла відмовою. 11 травня 2023 року свідок був присутній під час встановлення межових знаків та встановленні на місцевості меж належної позивачці земельної ділянки, як розташована приблизно за метрів 700 від початку поля. Свідок до завершення процедури не був, зі слів ОСОБА_14 знає, що межі земельної ділянки були визначені, межові знаки встановлені, земельна ділянка передана позивачці, однак ОСОБА_1 відмовилась підписати акти прийому-передачі земельної ділянки. Свідок повідомив, що після повернення ОСОБА_1 земельної ділянки, її земельну ділянку ТОВ СГП «Агрос-Віста» не обробляло, товариство використовувало решту поля, обгоравши ділянку ОСОБА_1 . Свідок наполягає, що належна позивачці земельна ділянка засівалася лише у 2022 році за попередньою домовленістю з ОСОБА_1 , від якої в подальшому позивачка відмовилась, тоді поле було засіяне кукурудзою з врожайністю приблизно 100 ц з гектара. Також свідок повідомив, що на полі, де знаходиться належна позивачці земельна ділянка, у 2021 році сіялася соя, у 2022 році – кукурудза, у 2023 році – соя, у 2024 році озимий ячмінь. Свідок наполягає, що крім проектної польової дороги до належної позивачці земельної ділянки можна проїхати землями меліорації або польовою дорогою. 
Правовідносини, наявні між сторонами у справі на підставі наведених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.
Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Аналогічні положення міститься й у статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Неодмінним елементом правовідносин є їхній зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.
Охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певні матеріальні або нематеріальні блага з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створенням об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та (або) нематеріального блага.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Частиною 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.
Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
Договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
За змістом частин першої та другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частиною першою статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (частина друга та третя цієї ж статті).
Залежно від моменту виникнення прав та обов`язків у сторін договору виділяють консенсуальні та реальні договори.
Консенсуальний договір - це договір, у якому права та обов`язки виникають з моменту досягнення між сторонами згоди за усіма істотними умовами [момент одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір (оферту), відповіді про прийняття цієї пропозиції (акцепту)], і саме з цього моменту такі договори вважаються укладеними та набувають юридичного значення. Схожі висновки викладені у підпункті 8.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі № 910/10784/16, постановах КЦС ВС від 12 червня 2019 року у справі № 2-6315/11 та від 23 листопада 2022 року у справі № 757/63756/18, а також пунктах 71, 72 постанови КГС ВС від 19 вересня 2019 року у справі № 924/831/17.
За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частини перша та друга статті 792 ЦК України).
З наведеного визначення слідує, що договір оренди землі є консенсуальним договором (орендодавець зобов`язаний передати орендареві земельну ділянку), який встановлює такі права сторін у зобов`язальних правовідносинах: для орендаря - право вимагати передання йому у володіння та користування земельну ділянку; для орендодавця - право на оренду плату та право вимагати використання ділянки відповідно до договору і законодавства (див. mutatis mutandis постанови КГС ВС від 03 квітня 2020 року у справі № 912/3294/18 та від 15 листопада 2022 року у справі № 914/917/21).
Висновки про те, що договір оренди землі є консенсуальним, містяться також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19, від 06 березня 2024 року у справі № 902/1207/22, Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі № 808/4797/13-а та КЦС ВС від 09 серпня 2023 року у справі № 357/10393/19.
За нормою статті 18 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV (далі Закон № 161-XIV) відповідно до якої договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, та частини першої статті 20 цього Закону, яка визначала, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, були зроблені висновки Великої Палати Верховного Суду про застосування цих норм, викладені у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17.
У вказаній вище постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, зокрема, що права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як передбачено статтями 18, 20 Закону № 161-XIV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що сторони в договорі оренди землі мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору, однак якщо сторони цього не зробили, то діють загальні правила, передбачені Законом № 161-XIV, який прямо встановлював, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його державної реєстрації. Отже, для визначення початку перебігу та закінчення строку дії саме цього договору має значення не момент його підписання, а момент вчинення в Реєстрі відповідних реєстраційних дій.
При цьому Велика Палата Верховного Суду взяла до уваги, що відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України у редакції, яка була чинною як на час укладення договору оренди земельної ділянки у справі (01.11.2007), так і на момент його державної реєстрації (30.06.2011), визначено момент, коли договір, який підлягав державній реєстрації, є укладеним, а саме: договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Оскільки моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються (частина друга статті 631 ЦК України), то моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції частини третьої статті 640 ЦК України є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше, відповідно до частини третьої статті 631 цього Кодексу.
Однак Велика Палата Верховного Суду вважає незастосовними у цій справі наведені вище висновки, викладені у її постанові від 15.01.2020 у справі № 322/1178/17, адже вони зроблені щодо договору оренди землі, підписаного сторонами 01 листопада 2007 року та зареєстрованого 30 червня 2011 року, а з 01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» (далі - Закон № 1878-VI), якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання на державну реєстрацію правочинів, а із Закону № 161-XIV були виключені статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі.
До того ж за висновками, викладеними у пункті 39 постанови палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності КГС ВС від 16 березня 2020 року у справі № 922/1658/19, які Велика Палата Верховного Суду враховує mutatis mutandis під час вирішення цього спору, необхідно розмежовувати державну реєстрацію речових прав, зокрема, на землю, порядок якої урегульовано у статтях 125, 126 ЗК України, та державну реєстрацію правочину (стаття 210 ЦК України).
У пункті 45 постанови від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку про те, що державна реєстрація речового права не є державною реєстрацією договору оренди землі.
Таким чином, у зв`язку зі змінами в законодавстві з 01 січня 2013 року договір не міг бути зареєстрований. Натомість закон передбачає проведення державної реєстрації права оренди, зокрема, на підставі укладеного в установленому порядку договору оренди землі (частини перша та шоста статті 6 Закону № 161-XIV; пункт 1 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV).
Аналіз Закону № 161-XIV у наведеній вище редакції з урахуванням консенсуальної природи договору оренди землі дозволяє зробити низку висновків.
Насамперед слід звернути увагу на те, що концепція розмежування дати укладення договору оренди землі і дати набрання ним чинності властива законодавству, яке діяло до 01 січня 2013 року. Однак після описаних вище законодавчих змін слід розмежовувати момент укладення договору оренди землі (це момент досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов та підписання для договорів з 01 січня 2013 року), з якого у його сторін виникають права і обов`язки у зобов`язальних правовідносинах, і момент виникнення на підставі вказаного правочину речового права, який пов`язаний з моментом державної реєстрації такого права (третє речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV).
Стаття 17 Закону № 161-XIV у тій самій редакції передбачає, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, Закон № 161-XIV у вказаній вище редакції не визначає акт приймання-передачі як документ, яким здійснюється передання земельної ділянки, а передбачає, що таке передання відбувається шляхом державної реєстрації речового права оренди. Відтак земельна ділянка вважається переданою орендарю з моменту державної реєстрації права оренди, і з цього ж моменту в нього виникає відповідне речове право.
Якщо момент укладення договору оренди землі (виникнення у його сторін прав і обов`язків у зобов`язальних правовідносинах) і реєстрація на підставі цього правочину права оренди землі (виникнення у орендаря речового права) не збігаються в часі, то в проміжку між укладенням договору і набуттям орендарем земельної ділянки шляхом реєстрації відповідного речового права договір діє, а у сторін є право захищати свої порушені договірні права зобов`язального характеру зобов`язально-правовими способами. Так, за наявності відповідних підстав орендар може вимагати зобов`язати орендодавця виконати обов`язок з передання земельної ділянки в натурі чи відмовитись від договору і вимагати відшкодувати збитки, а орендодавець, у свою чергу, може стягнути з орендаря орендну плату. З моменту ж реєстрації речового права оренди орендар може захищати це право від третіх осіб речово-правовими способами захисту, зокрема вимагати усунення сторонньою особою перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою (див. mutatis mutandis постанови КГС ВС від 03 квітня 2020 року у справі № 912/3294/18 та від 15 листопада 2022 року у справі № 914/917/21).
Наведене узгоджується також із подальшими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19, про те, що з 01 січня 2013 року державній реєстрації підлягає не сам договір оренди землі, а право оренди земельної ділянки. Такий договір є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами, тобто за умови дотримання ними вимог статей 638, 759 і 792 ЦК України та статті 15 Закону 161-ХIV. З моменту укладення договору оренди землі в орендодавця виникає обов`язок передати орендарю земельну ділянку в користування на визначений у договорі строк, а в орендаря - отримати право користування земельною ділянкою. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду також виснувала, що право оренди земельної ділянки є речовим і без державної реєстрації такого права немає правових підстав для користування відповідною земельною ділянкою. Оскільки зареєстроване право оренди землі є речовим правом, то і способи захисту цього права можуть бути такими, що притаманні речовим правам. Так, орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами.
Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду підтримала висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16, у частині того, що договір оренди землі є укладеним з моменту досягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов, а право оренди виникає з моменту його державної реєстрації, однак відступила від висновків, викладених у вказаній постанові Верховного Суду України, у частині того, що, виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України, договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.
При цьому Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що вказані висновки стосуються чинності договору оренди землі, укладеного після 01 січня 2013 року, тобто після зміни законодавчого регулювання, а саме виключення із Закону № 161-XIV вимог про необхідність державної реєстрації договору оренди із вказівкою на необхідність реєстрації права оренди, а також виключення з тексту цього Закону посилання на укладеність такого правочину з дня його державної реєстрації.
Вказана правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 березня 2024 року в справі № 902/1207/22.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, зважаючи на викладене, строк дії договору оренди землі № 205, укладеного між ТОВ СГП «Агрос-Віста» та ОСОБА_1 20 лютого 2008 року строком на 10 років, який був зареєстрований в Ізяславському відділі ТРФДПЦДЗС у Державному реєстрі земель від 25 грудня 2010 року № 041075400039, закінчився 25 грудня 2020 року. 
Належним способом захисту порушених прав власника щодо земельної ділянки, яка передана на підставі договору оренди, строк якого після його попередньої пролонгації на момент звернення з позовом до суду закінчився, є звернення до суду з вимогою про зобов`язання орендаря повернути земельну ділянку.
Наявність зобов`язальних (договірних) правовідносин щодо спірної земельної ділянки унеможливлює її повернення із застосуванням положень статті 391 ЦК України (шляхом пред`явлення негаторного позову до суду).
Така правова позиція сформована Верховним Судом 26 серпня 2025 року.
За змістом наведених приписів способи захисту цивільного права чи інтересу – це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).
Іншими словами, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення – гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).
Слід звернути увагу на те, що ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.
Для оцінки правовідносин у цьому спорі слід керуватися сталим підходом Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який неодноразово зазначав, що закон повинен бути досить доступним, він повинен служити для громадянина відповідним орієнтиром, достатнім у контексті, в якому застосовуються певні правові норми у відповідній справі; норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає можливість громадянинові регулювати свою поведінку. ЄСПЛ наголошував, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, аби дати змогу громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.
Отже, необхідно застосовувати правові норми та судову практику таким чином, щоб вони були найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення – гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту)(пункт 145 рішення ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (заява № 22414/93) та пункт 75 рішення ЄСПЛ від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02)).
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 155), від 25 січня 2022 року у справі  № 143/591/20 (провадження № 14-72 цс 21 пункт 8.46).
Враховуючи викладене, суд зауважує, що позивачкою обраний неналежний спосіб захисту свого права на земельну ділянку з кадастровим номером 6822187500:04:010:0650, площею 2,1725 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що є підставою для відмови у позові.
За змістом статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.
Відповідно до статті 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення, зокрема таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку.
Статтею 401 ЦК України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).
Згідно з частинами першою, третьою статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.
Статтею 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.
Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому необхідно довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити будь-яким іншим способом.
Передумовою звернення до суду за встановленням сервітуту повинен бути доказ вчинення дій зацікавленою особою щодо встановлення сервітуту та недосягнення про це згоди із власником ділянки, щодо якої планується встановити сервітут. Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то у суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Встановлення судом безоплатного земельного сервітуту для проходу, проїзду та прокладання комунікацій через сусідню земельну ділянку допускається за сукупності таких умов: доведення неможливості нормального використання власної земельної ділянки без встановлення сервітуту; відсутність альтернативних шляхів доступу; вжиття заходів досудового врегулювання спору; наявність технічної можливості встановлення сервітуту; відсутність надмірного обтяження власника земельної ділянки, щодо якої встановлюється сервітут.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 463/10616/19 (провадження № 61-14004св23) від 25 червня 2025 року.
Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.
Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обмеження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 372/1567/17 (провадження № 61-9772св19) від 18 січня 2021 року.
Оскільки сервітут – це право обмеженого користування чужим майном (земельною ділянкою), то потреба у встановленні сервітуту виникає у тих випадках, коли особа не може задовольнити своїх потреб будь-яким іншим способом. Договір про встановлення сервітуту має бути направлений на реалізацію зазначеної потреби і слугувати цілі, за якої нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. Отже, потреби, які можуть бути задоволені за рахунок користування чужим майном шляхом встановлення сервітуту, повинні мати характер вимушених та/або неминучих.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 902/1257/24 від 19 листопада 2025 року.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку.
Зважаючи на викладене, суд вважає, що в ході судового розгляду позивачкою не було доведено неможливість задовольнити потреби у проїзді до належної ОСОБА_1 земельної ділянки в інший спосіб, без встановлення сервітуту, відсутність альтернативних шляхів доступу; наявність технічної можливості встановлення сервітуту; відсутність надмірного обтяження власника земельної ділянки, щодо якої встановлюється сервітут. 
За вказаних обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають.  
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 18, 133, 141, 263-265, 354 ЦПК України
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізяславським РВУМВС України в Хмельницькій області 19 травня 1999 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) до Сахновецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області (місцезнаходження вул. Центральна, буд. 2, с. Влашанівка Шепетівського району Хмельницької області, 30327, код ЄДРПОУ – 04406785), Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» (місцезнаходження вул. Героїв Майдану, буд. 1А, с. Влашанівка Шепетівського району Хмельницької області, код ЄДРПОУ – 23651875) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та встановлення сервітуту відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 28 травня 2026 року.
Суддя: О. С. Янішевська