Справа № 368/821/26 
2/368/1040/26
Рішення 
Іменем України

"01" червня 2026 р. Кагарлицький районний суд Київської області 

в складі:

Головуючий суддя – Закаблук О.В.
При секретарі судового засідання – Токовенко Н.О.

За участі:
Позивач - ОСОБА_1 

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Обухівського відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіональтного управління Міністерства Юстиції (м. Київ), - про зняття арешту з майна, суд, -

В С Т А Н О В И В :

11.05.2026 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Обухівського відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіональтного управління Міністерства Юстиції (м. Київ), - про зняття арешту з майна, в прохальній частині якої позивач просив суд винести рівшення, на підставі якого: 
- Зняти арешт з невизначеного майна, всього нерухомого майна, який було накладено постановою про відкриття виконавчого провадження, б/н, 08.04.2011, ВДВС Кагарлицького РУЮ та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
Позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовував наступними обставинами та нормами права:
-  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі- Позивач), з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта (номер інформаційної довідки: 476203913), Позивач дізнався про те, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про арешт на невизначене майно, все нерухоме майно.
У зв`язку із зазначеними обставинами Позивач звернувся із заявою до Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Обухівський ВДВС), у якій просив скасувати вказаний арешт.
Однак, листом від 07.05.2026 року № 57720, Обухівський ДВС повідомив Позивача про таке: 
" ОСОБА_2 заяву Обухівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомляє наступне:
- В Обухівському відділі державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на 07.05.2026 року відомості про накладення арешту на майно громадянина ОСОБА_1 , відсутні, так як відповідно до ч. 1, 2 розділу XI правил ведення діловодства за архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 07.06.2017 р. № 1829/5 виконавчі провадження перебувають на зберіганні в архіві три роки після чого знищуються. Падати інформацію про накладання арешту не маємо можливості в зв`язку зі знищенням архівних справ.
Однак Згідно інформаційної довідки з Державною реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за суб`єктом: ОСОБА_1 , виявлено Тип обтяження: арешт нерухомого майна (архівний запис), Реєстраційний номер обтяження: 11469030. Зареєстровано: 04.08.2011 18:05:25 за № 11469030 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81 літ. А, (044) 206-71-18, 206-71-62. Підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, б/н, 08.04.2011, ВДВС Кагарлицького РУЮ. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно. Власник: ОСОБА_3 , Причина відсутності коду: інша причина відсутністі коду.
Для вирішення питання про звільнення майна з під арешту пропонуємо звернутися до суду ".
В свою чергу, він вважає, що майнові права повинні бути захищені судом, шляхом зняття арешту з невизначеного майна, нерухомого майна за законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника: 
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 
9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Отже, Закон передбачає конкретний перелік випадків, коли арешт знімається виконавцем, а в інших випадках, такий арешт знімається судом.
Як було зазначено у листі Обухівського ВДВС, відносно ОСОБА_1 відсутні будь-які виконавчі провадження. А згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за суб`єктом: ОСОБА_1 , виявлено Тип обтяження: арешт нерухомого майна (архівний запис), Реєстраційний номер обтяження: 11469030. Зареєстровано:  04.08.2011 18:05:25 за № 11469030 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81 літ. А, (044) 206-71-18, 206-71-62. Підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, б/н, 08.04.2011, ВДВС Кагарлицького РУЮ. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно. Власник: ОСОБА_3 , Причина відсутності коду: інша причина відсутністі коду.
В той же час, слід зазначити, що ОСОБА_3 з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, щодо об`єкта (номер інформаційної довідки: 476203913) відомості відсутні.
З правового висновку, який викладено в постанові Касаційного цивільного суду Верхового суду від 28 серпня 2024 року по справі 947/36027/21, вбачається, що наявність протягом тривалого часу арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за умов відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Отже, накладений арешт на невизначене майно, все нерухоме майно порушує права Позивача.
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено у ст. 41 Конституції України, яка наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ст. 1 Протоколу до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Таким чином, враховуючи неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, тому наразі існує необхідність захисту прав Позивача, шляхом звільнення майна з-під арешту, що накладений на невизначене майно, все нерухоме майно в судовому порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.
Тому даний спір підсудний саме Кагарлицькому районному суду Київської області.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, іцо вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження№ 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржника або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Питання сплати судового збору.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір", за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч. 3 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір").
Таким чином Позивачем сплачено судовий збір з урахуванням понижуючого коефіцієнту згідно ч. 3 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір".
На виконання вимог п. 2. 6, 7. 8, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, повідомляє наступне:
- п. 2 у Позивача відсутній електронний кабінет та адреса електронної пошти. У відповідача відсутній електронний кабінет;
- п. 6 законом не визначений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору у даній категорії справ;
- п. 7 заходи забезпечення доказів або позову до подання даної позовної заяви, Позивачем не здійснювалися;
- п. 8 усі докази, що були наявні у Позивача, були додані до позовної заяви в розділі "Додатки”, оригінали знаходяться у Позивача та Відповідача;
- п. 9 Позивачем сплачено судовий збір у відповідному розмірі.
- п. 10 надає власне письмове підтвердження про те, що Позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Тому на підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.328, 373 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 23, 27, 43, 58, 60, 62, 164, 175, 184, ЦПК України, - позивач просив суд винести рішення, на підставі якого задовольнити позовні вимоги, які містяться в прохальній частині позовної заяви.
11.05.2026 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/1040/26, провадження № 2/368/821/26.
12.05.2026 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258 260 ЦПК України винесено ухвалу, на підставі якої:
- відкрито провадження;
- прийнято процесуальне рішення про проведення слухання справи в порядку загального позовного провадження;
- призначено справу до підготовчого судового засідання на 17 год. 00 хв. 21.05.2026 року.  
В підготовче судове засідання, яке відбулося 21.05.2026 року, - позивач ОСОБА_1 , - не з`явився, хоча, - був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, - на адресу суду надійшла письмова заява позивача, в якій позивач просив суд провестти підготовче судове засідання без його учаксті, та призначити слухання справи на день та час, який буде визначений судом.
В підготовче судове засідання, яке відбулося 21.06.2026 року, представник відповідача, - Обухівського відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіональтного управління Міністерства Юстиції (м. Київ), - не з`явився, хоча, - був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи, - проте, - на адресу суду надійшла письмова заява (клопотання) предстаника відповідача, в якій представник відповідача просив суд:
- слухати справу без його участі;
- щодо позовних вимог, - вирішення питання – покладається на розсуд суду.
21.05.2025 року Кагарлицьким районним судом проведено підготовче судове засідання (без участісторін по справі, - без участі позивача та представника відповідача), та, по результатах проведеного підготовчого судового засідання, - судом на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено процесуальну ухвалу (не як окремий процесуальний документ, а – з занесенням в протокол судового засідання) про закриття підготовчого провадження та призначено справу до основного судового розгляду на 11 год. 00 хв. 01.06.2026 року.
В судовому засіданні, яке відбулося 01.06.2026 року, позивач ОСОБА_1 :
- вважав за можлоиве провести слухання справи у відсутності представника відповідача;
- позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити;
- свою правову позицію щодо задоволення позову – обгрунтовував обставинами справи та нормами права, які викладені в мотивувальній частині його позовної заяви, та які судом наведені в повному обсязі – вище по тексту в мотивувальній частині даного судового рішення;
- просив суд судові витрати, понесені ним, - залишити за ним, не стягуючи такі з відповідача. 
В судове засідання, яке відбулося 21.06.2026 року, представник відповідача, - Обухівського відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіональтного управління Міністерства Юстиції (м. Київ), - не з`явився, хоча, - був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи, - проте, - на адресу суду надійшла письмова заява (клопотання) предстаника відповідача, в якій представник відповідача просив суд:
- слухати справу без його участі;
- щодо позовних вимог, - вирішення питання – покладається на розсуд суду.
Суд, розглянувши позовну заяву, вислухавши позивача, який підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити, дослідивши матеріали цивільного провадження, - приходить до висновку щодо задоволення позову, - шляхом винесення судового рішення, як окремого процесуального документу, обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Підсудність.
- Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадских формувань.
- Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
- Згідно ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.
Як вбачається з позовної заяви, - предметом позову в даному цивільному провадженні є зняття арешту з нерухомого майна, яка розміщена на території бувшого (нині – Обухівського) Кагарлицького району Київської області.
Так, як вбачається з матеріалів цивільного провадження (Витяг з реєстру територіальної громади, номер витягу; 2025/017312448 від 20.11.2025 року), - позивач у даному цивільному провадженні, - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), - зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_1 .
Що стосується тієї обставини, що с. Слобода Київської області наразі відноситься до Обухівського району, а справа слухається не в Обухіському районному суді Київської області, а в Кагарлицькому районному суді Київської області, то суд зазначає наступне:
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807/ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», - с. Слобода, - відноситься до Обухівського району Київської області.
Разом з тим, відповідно до роз`яснення наданого Радою Суддів України, до зміни системи судоустрою та приведення її у відповідність до нового адміністративно - територіального устрою шляхом утворення, реорганізації чи ліквідації судів, - місцеві загальні суди продовжують здійснювати розгляд справ в межах раніше утворених районів та раніше визначеного адміністративно-територіального устрою, а так як с. Слобода, - до адміністративно – територіальної реформи – входило до Кагарлицького району Київської області, - то дану справу слід слухати в Кагарлицькому районному суді Київської області.
Відповідно, враховуючи предмет спору (зняття арешту з нерухомого майна), враховуючи місцезнаходження нерухомого майна, та, враховуючи положення ч.ч. 1, 2 ст. 30 ЦПК України, - дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду першої інстанції загальної юрисдикції, так як в даному випадку має місце правило виключної підсудності, - підсудність за місцезнаходженням нерухомого майна.
Сторони по справі:
- позивачем по справі є фізична особа, - ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець місто Кагарлик Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 3 жовтня 2002 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОРКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).
- відповідачем по справі є юридична особа, - Обухівський відділ Державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ), (08700, Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 5, Код ЄДРПОУ: 34911011). 
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права:
- позивач  ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), - з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта (номер інформаційної довідки: 476203913), - дізнався про те, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про арешт на невизначене майно, все нерухоме майно.
У зв`язку із зазначеними обставинами Позивач звернувся із заявою до Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Обухівський ВДВС), у якій просив скасувати вказаний арешт.
Однак, листом від 07.05.2026 року № 57720, Обухівський ДВС повідомив Позивача про таке: 
" ОСОБА_2 заяву Обухівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомляє наступне:
- В Обухівському відділі державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на 07.05.2026 року відомості про накладення арешту на майно громадянина ОСОБА_1 , - відсутні, так як відповідно до ч. 1, 2 розділу XI правил ведення діловодства за архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 07.06.2017 р. № 1829/5, - виконавчі провадження перебувають на зберіганні в архіві три роки після чого знищуються. 
Надати інформацію про накладання арешту немає можливості, - в зв`язку зі знищенням архівних справ.
Однак Згідно інформаційної довідки з Державною реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за суб`єктом: ОСОБА_1 , виявлено Тип обтяження: арешт нерухомого майна (архівний запис), Реєстраційний номер обтяження: 11469030. Зареєстровано: 04.08.2011 18:05:25 за № 11469030 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81 літ. А, (044) 206-71-18, 206-71-62. Підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, б/н, 08.04.2011, ВДВС Кагарлицького РУЮ. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно. Власник: ОСОБА_1 , Причина відсутності коду: інша причина відсутністі коду.
Для вирішення питання про звільнення майна з під арешту пропонуємо звернутися до суду ".
В свою чергу, він вважає, що майнові права повинні бути захищені судом, шляхом зняття арешту з невизначеного майна, нерухомого майна за законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника: 
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 
9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Отже, Закон передбачає конкретний перелік випадків, коли арешт знімається виконавцем, а в інших випадках, такий арешт знімається судом.
Отже, - як було зазначено у листі Обухівського ВДВС, відносно ОСОБА_1 відсутні будь-які виконавчі провадження. 
А згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за суб`єктом: ОСОБА_1 , виявлено Тип обтяження: арешт нерухомого майна (архівний запис), Реєстраційний номер обтяження: 11469030. Зареєстровано:  04.08.2011 18:05:25 за № 11469030 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81 літ. А, (044) 206-71-18, 206-71-62. Підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, б/н, 08.04.2011, ВДВС Кагарлицького РУЮ. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно. Власник: ОСОБА_3 , Причина відсутності коду: інша причина відсутністі коду.
В той же час, слід зазначити, що ОСОБА_3 з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, щодо об`єкта (номер інформаційної довідки: 476203913), - відомості відсутні.
Отже, - у вищевказаній відповіді органу державної виконавчої служби відсутня інформація про стягувача, а також про підставу та дату завершення виконавчого провадження. 
Відповідно, - позивач, - не може скористатися своїм правом власності.
Враховуючи викладене вище, - станом на момент винесення даного судового рішення, - відсутні правові підстави для вчинення дій щодо реєстрації припинення обтяження, - а тому суд вважає, що слід винести рішення, на підставі якого задовольнити позовні вимоги, - з огляду на наступні норми права.
Станом на моменту винесення рішення, - виконавче провадження завершене, та у відділі державної виконавчої служби, - на виконанні не перебуває, так як воно знищене.
Враховуючи викладене, - у відділі відсутня процесуальна можливість зняти арешт з майна.
Таким чином, Позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності на майно, а тому – правомірно звернувся з позовом до суду.
Як вбачається з матеріалів справи - матеріали виконавчого провадження були знищені. 
Відповідно, - на даний час державний виконавець не може винести постанову про скасування заборони на відчуження та зняття арешту.
Отже, - право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу.
Захист зазначеного права гарантовано ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ утручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених конвенцією прав, відповідно до ст. 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України яка визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності за винятком обмежень, установлених законом. Право приватної власності є непорушним.
Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу, згідно з якою право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним зі способів захисту права власності є гарантована в ст. 391 цього кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених конвенцією прав, відповідно до ст. 13 цього міжнародно-правового акта, Конвенції, повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
Утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст. 3 Конституції, ст.13 конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
Водночас, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що Грунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (є різновидом негаторного позову) і виникають із цивільних правовідносин, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.
Частина 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Відповідно до п. 1 керівних роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Отже, на думку суду, - наявність накладеного арешту на майно Позивача порушує право власності Позивачка на власне майно а саме, - право безперешкодного володіння та розпорядження таким майном, а тому таке право позивача повинне бути поновлене на підставі наступних норм права:
- Норми міжнародного права. 
Статтею І Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1497 року (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Стаття 8 Загальної декларації прав людини проголошує, що «кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом», а п. а ст. 3 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права в імперативній формі вимагає від кожної держави — учасниці цього Пакту «забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні; б) забезпечити, щоб право на правовий захист для будь-якої особи, яка потребує такого захисту, встановлювалось компетентними судовими, адміністративними чи законодавчими властями або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави, і розвивати можливості судового захисту».
Право кожного на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод закріплене в ч. 1 ст. 55 Конституції України універсальним юридичним засобом відстоювання людиною свого правового статусу в будь-якій конкретній життєвій ситуації.
Судовий захист прав і свобод людини здійснюється в процесуальних формах, передбачених чинним законодавством, а саме, - в порядку цивільного, кримінального, адміністративного, а також конституційного судочинства.
Найбільш місткою формою, пристосованою для безпосереднього захисту порушених прав, - є цивільне судочинство. 
Слід зазначити, що даний спір лежить як в площині основного Закону України, - Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, так і норм галузевого права, норм ЦК України.
Отже, що стосується Конституції України, то в даному випадку суд застосовує наступні положення.
- Перш за все слід зазначити, що Конституція України є основною національної правової системи, є юридичною базою для розвитку українського законодавства, правозастосовної діяльності, правосвідомості та правової культури.
Слід зазначити також, що преамбула Конституції України відіграє роль орієнтира у практичній діяльності державних органів і органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, посадових і службових осіб та громадян, визначає загальну лінію правотворчої діяльності, вказує стратегічний напрям конституційного і нормативно – правового регулювання в цілому.
Згідно ч. 2 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії.  Звернення до суду захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Отже, пряма дія конституційних норм вимагає, що навіть за наявності і при застосуванні поточних конституційних законів та інших нормативно – правових актів правозастосовний орган посилався не тільки на них, а спочатку на ту норму Конституції, на розвиток якої або ж на основі якої вони прийняті і діють.
Слід зазначити, що згідно ППВС України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» суди при розгляді конкретних справ повинні керуватися насамперед нормами Конституції України.
Що ж стосується гарантованості звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, то це положення є втіленням прямої дії конституційних норм щодо судового захисту прав і свобод людини і громадянина, ящо знайшло свій вираз, зокрема в ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України.
Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах.  Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
Згідно ч. 2 ст. 22 Конституції України Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Згідно ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Що стосується вищевказаних положень ст. 41 Конституції України, то слід зазначити, що категорія власності посідає особливе місце в суспільній свідомості та загалом у суспільному житті.  Держава зобов`язана забезпечити такий правопорядок шляхом створення ефективного нормативно-правового регулювання відносин власності.
Відповідно, ст. 41 Конституції України на політичному рівні закріплює право кожного її громадянина на власність як на важливий атрибут правової держави і демократичного, громадянського суспільства.
Ці конституційні положення створили фундаментальне підгрунтя для їх подальшого розвитку в цивільному законодавстві України.
Правом власності визнається право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону, незалежно від волі третіх осіб. Це право передбачає для власника можливість на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.
Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Отже, ст. 51 Конституції України визначає механізми захисту прав свобод людини і громадянина.
Наявність таких механізмів – одна з обов`язкових ознак справді демократичної держави.  Особлива роль у захисті прав і свобод належить суду. 
Це обумовлено демократичністю і професіоналізмом судового розгляду, який базується на незалежності суду, гласності, змагальності, безпосередності, усності судового процесу, необхідності пред`явлення доказів тощо.
Зміст ст. 55 відповідає міжнародно-правовим стандартам щодо гарантованого захисту основних прав і свобод людини. 
Норми ЦК України.
Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб ’єктів права власності.
Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України Позивач, як власник майна, має права безперешкодно користуватись та розпоряджатися своєю власністю, таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.
Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагать усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень Цивільного кодексу України у разі створення перешкод у користуванні власністю Позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунення перешкод в розпорядженні майном та зняття арешту.
Норми галузевого права, що регулюють діяльність органів ДВС України.
Згідно ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діє на час подачі позову) у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Згідно із ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
- отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок борленика має спеціальний режим використання та або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
- надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
- отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
- відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного в частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
- отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову,
- погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
- отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5. ст. 59 «Про виконавче провадження»).
Отже, системний аналіз зазначених положень Закону дає підстави для висновку, що в подібному випадку державний виконавець забезпечує безпосереднє зняття арешту з майна за своєю постановою, яка приймається па підставі відповідного рішення суду, про що зазначено у ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Враховуючи вищевикладені фактичні обставини справи та норми права слід відновити безспірне право власності позивача ОСОБА_1 , - шляхом винесення судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, керуючись Ст. І Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1497 року (Закон № 475/97-ВР, Стаття 8 Загальної декларації прав людини, ППВС України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», ст.ст. 8, 21, 22, 24, 41, 55 Конституції України, ст.ст. 316, 317 – 319, 321, 325, 328, 347, 386 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -
В И Р І Ш И В : 

Позов  ОСОБА_1 до Обухівського відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіональтного управління Міністерства Юстиції (м. Київ), - про зняття арешту з майна, - задовольнити.  
Зняти арешт з усього невизначеного майна, всього нерухомого майна, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно громадянина України  ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця місто Кагарлик Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 3 жовтня 2002 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОРКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), -
- рєєстраційний номер обтяження; 1146930;
- зареєстровано: 04.08.2011 18:05:25 за № 11469030 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 04050, м.Київ, вул. Мельникова, 81 літ. А, (044) 206-71-18, 206-71-62;
- підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, б/н, 08.04.2011, ВДВС Кагарлицького РУЮ;
- об`єкт обтяження; невизначене майно, все нерухоме майно;
- власник - ОСОБА_1 , Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду;
- обтяжувач - Відділ державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції, Код: 34767228, 09200, Київська обл., Кагарлицький р., м. Кагарлик, вул. Кооперативна, 19, тел. (04573) 5-10-88
- заявник - Відділ державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції, Код: 34767228, 09200, Київська обл., Кагарлицький р., м. Кагарлик, вул. Кооперативна, 19
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно – телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Закаблук