Справа № 751/6001/26 
Провадження №3/751/1403/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Маслюк Н.В. 
секретаря судового засідання Стрижак В.П.
з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Корчового В.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , особи з інвалідністю Ш групи, учасника бойових дій, РНОКПП НОМЕР_1 , -

В с т а н о в и в :

07.06.2026 о 05 год 13 хв ОСОБА_1 в м. Чернігові по вул. Олександра Довженка, 147, керував автомобілем марки ЗАЗ Т13110 н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Зі згоди водія, у встановленому законом порядку, огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився лікарем - наркологом у медичному закладі, що підтверджується висновком № 609 від 07.06.2026. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху. 
За даним фактом відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
ОСОБА_1 у судовому засіданні вину не визнав. Пояснив, що не керував транспортним засобом, за кермом перебував його товариш. У зв`язку із поганим самопочуттям, не повідомив поліцейських про дану обставину. Втім, поліцейський повідомив ознаки алкогольного сп`яніння, на його вимогу пройшов огляд у медичному закладі. Результат був позитивним, але не пам`ятає який саме.
Захисник у судовому засіданні просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. На обґрунтування своєї позиції зазначив, що під час складання адміністративних матеріалів працівниками поліції були порушені вимоги ст.ст. 251, 252, 256 КУпАП. На його думку, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та самої події правопорушення. Крім того, захисник звернув увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, які саме ознаки алкогольного сп`яніння були виявлені у ОСОБА_1 , а також не наведено результатів проведеного огляду на стан сп`яніння. Також зазначив, що працівниками поліції не складалися постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, які, за їх твердженням, стали підставою для зупинки транспортного засобу, а саме: керування автомобілем із не пристебнутим ременем безпеки та наявність тріщини на лобовому склі. Окрім цього, захисник вказав, що з наданого суду відеозапису з нагрудної камери поліцейського не вбачається факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції. За наведених обставин захисник вважає дії працівників поліції незаконними, а зібрані ними докази – недостатніми для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Системний аналіз вищезазначених положень КУпАП дає підстави вважати, що, керуючись законом, суддя зобов`язаний оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №686170; 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, відповідно до якого поліцейським у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці та виражене тремтіння пальців рук. Огляд не проводився; 
- висновком КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» №609 від 07.06.2026, відповідно якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння;
- рапортом поліцейського взводу № 2 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП Петрова А., відповідно якого зазначено причину зупинки транспортного засобу тріщина на лобовому склі; 
- відеозаписом, що міститься на доданому оптичному диску. Так переглядом відеозапису з нагрудної камери поліцейського встановлено, що 07.06.2026 о 05 год 13 хв рухався автомобіль марки ЗАЗ Т13110 державний номерний знак НОМЕР_2 . Назустріч указаного автомобіля рухався службовий транспортний засіб патрульної поліції, який розвернувся та почав рух за автомобілем ЗАЗ Т13110. У момент, коли працівники поліції під`їжджали, водій транспортного засобу заїхав на обочину та зупинився. Із місця водія вийшов ОСОБА_1 . Після перевірки документів поліцейський поцікавився, чи вживав ОСОБА_1 алкогольні напої, на що останній о 05 год 17 хв відповів, що алкоголь не вживав. Під час спілкування поліцейський запропонував водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Спочатку причиною зупинки транспортного засобу було названо керування без використання ременя безпеки, а о 05 год 20 хв поліцейський також повідомив про наявність тріщини на лобовому склі автомобіля. На запитання поліцейського щодо факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 о 05 год 18 хв підтвердив, що саме він керував автомобілем. О 05 год 23 хв ОСОБА_1 спочатку відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки транспортного засобу, однак згодом погодився пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я. О 05 год 24 хв поліцейський повідомив ОСОБА_1 про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук та поведінку, що не відповідала обстановці. Після цього, о 05 год 25 хв, працівники поліції разом з ОСОБА_1 прибули до закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду. О 05 год 39 хв ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу «Drager». Лікар-нарколог оголосив та продемонстрував результат огляду, який становив 1,68‰, що свідчить про перебування водія у стані алкогольного сп`яніння. Після завершення медичного огляду поліцейський о 05 год 40 хв роз`яснив ОСОБА_1 права, передбачені ст. 268 КУпАП, а о 06 год 07 хв відсторонив його від керування транспортним засобом.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що 07.06.2026 разом з ОСОБА_1 повертався з риболовлі. За його словами, у зв`язку з погіршенням самопочуття ОСОБА_1 транспортним засобом керував саме він. Свідок зазначив, що бачив, як назустріч рухався службовий автомобіль патрульної поліції. У зв`язку з виникненням технічної несправності автомобіля він зупинив транспортний засіб, після чого вони разом намагалися усунути несправність. Коли до автомобіля підійшли працівники поліції, із місця водія, за його словами, виходив саме він. Разом із тим свідок підтвердив, що не повідомляв працівникам поліції про те, що транспортним засобом керував він, а не ОСОБА_1 . Також свідок зазначив, що після прибуття працівники поліції, на його думку, поводилися зухвало. Спочатку вони повідомили, що причиною зупинки транспортного засобу було те, що водій не був пристебнутий ременем безпеки, а згодом вказали на наявність тріщини на лобовому склі автомобіля. Надалі працівники поліції висловили твердження про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Суд критично оцінює доводи сторони захисту про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено ознаки алкогольного сп`яніння, кількість проміле алкоголю у крові, та вважає їх безпідставними, оскільки у протоколі указано саме факт керування у стані алкогольного сп`яніння, а не факт відмови від проходження огляду, під час його указуються відповідні ознаки сп`яніння. 
Також, результат медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксований у висновку лікаря щодо результатів медичного огляду, який є самостійним доказом у справі. Крім того, зазначена обставина підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому лікар-нарколог після проведення огляду оголосив та продемонстрував результат дослідження – 1,68 ‰. 
Також суд відхиляє доводи захисника про незаконність зупинки транспортного засобу з тих підстав, що працівниками поліції не було винесено постанов про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом із тріщиною на лобовому склі або без використання ременя безпеки.
Сам по собі факт невинесення постанов про притягнення особи до адміністративної відповідальності за зазначені порушення Правил дорожнього руху не свідчить про незаконність дій працівників поліції чи безпідставність зупинки транспортного засобу. Прийняття рішення щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності за відповідні порушення є процесуальним правом уповноваженої службової особи, а не її безумовним обов`язком, та не впливає на законність подальших процесуальних дій, пов`язаних із виявленням ознак іншого правопорушення.
Крім того, безпідставними є твердження сторони захисту про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Як встановлено судом під час дослідження відеозапису з нагрудної камери поліцейського, на запитання працівника поліції ОСОБА_1 особисто підтвердив, що саме він керував транспортним засобом. Зазначені пояснення були надані ним добровільно та зафіксовані засобами відеозапису, будь-яких заперечень щодо цього на момент спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не висловлював. Лише під час судового розгляду стороною захисту було висунуто версію про те, що транспортним засобом керувала інша особа, яка не повідомила про це працівників поліції безпосередньо під час оформлення адміністративних матеріалів.
Крім того, під час відтворення відеозапису у судовому засіданні на запитання головуючого свідок ОСОБА_2 вказав саме на ОСОБА_1 як на особу, яка перебувала за кермом транспортного засобу, що суперечить його показанням про те, що автомобілем керував він. Зазначені суперечності свідчать про непослідовність показань свідка та ставлять під сумнів їх достовірність.
За таких обставин суд оцінює версію сторони захисту про те, що транспортним засобом керувала інша особа, як таку, що спростовується сукупністю досліджених доказів, зокрема відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, поясненнями самого ОСОБА_1 , наданими ним безпосередньо після зупинки транспортного засобу. 
До речі, оцінюючи показання свідка ОСОБА_2 , суд враховує, що він перебуває у товариських відносинах з ОСОБА_1 , а тому є особою, заінтересованою у результаті розгляду справи. Крім того, за умови правдивості висловленої ОСОБА_2 у суді версії , останній міг би на місці події вказати поліцейським, що автомобілем керував саме він.
Отже, протокол про адміністративне правопорушення, відеозапис та інші процесуальні документи складені уповноваженою особою. Докази сторони обвинувачення жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.
Таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.
Керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007, яке з урахуванням положень ст. ст. 8, 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
На виконання приписів статті 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП, які підтверджуються належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».
При визначенні виду стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення; особу правопорушника, який є особою з інвалідністю Ш групи, учасником бойових дій; ступінь його вини та майновий стан; обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність правопорушника згідно зі ст. ст. 34, 35 КУпАП судом не встановлено.
За таких обставин, суд дійшов висновку про застосування до ОСОБА_1 стягнення, в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Також слід зазначити, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП є безальтернативною, якою передбачено єдиний вид стягнення, а саме - накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, що позбавляє суд можливості застосовувати більш м`яке стягнення, ніж визначено санкцією цієї статті.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, однак зазначена обставина сама по собі не є підставою для звільнення від сплати судового збору у даній справі.
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору лише у справах, пов`язаних із порушенням їхніх прав як учасників бойових дій.
Оскільки дана справа стосується притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення і не пов`язана із захистом його прав чи соціальних гарантій як учасника бойових дій, підстави для звільнення його від сплати судового збору відсутні.
Отже, відповідно до положень ст.40-1 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір» із ОСОБА_1 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 665 грн 60 коп.
Керуючись ст.ст. 1, 9, 23, ч.1 ст. 130, 245, 283, 284 п. 1, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд   

постановив:
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп (отримувач коштів: ГУК у Чернігівській області/21081300, код отримувача (код ЄДРПОУ): 37972475, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA528999980313070149000025001, КБКД: 21081300, призначення платежу*21081300, серія протоколу, № протоколу, ПІБ), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп на користь ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача – Казначейство України, МФО 899998, рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.
Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст. 307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч. 1 ст. 308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Згідно ст. 291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова. 
Повний текст постанови складено 01.07.2026. 

Суддя: Н.В. Маслюк