Справа № 157/759/26 	Головуючий у 1 інстанції: Ходачинський Р. О. 	
Провадження № 22-ц/802/776/26  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Данилюк В. А., Осіпука В. В.,
з участю:
секретаря судового засідання – Губарик К. А.,
позивача – ОСОБА_1 , 
представника позивача – Запаскіна М.Р.,
представників відповідачів – Карпік В.Ф., Мірчука В. В.,
розглянувши в режимі відеоконференції в місті Луцьку цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго», Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут», третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправними дій щодо одностороннього припинення договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником ОСОБА_3 , на ухвалу Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 28 квітня 2026 року про відмову у відкритті провадження,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що він разом із дружиною та неповнолітньою дочкою  ОСОБА_4 фактично проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності його матері ОСОБА_2 . 
Вказував, що є фактичним споживачем електричної енергії за цією адресою, що прямо визнається самими відповідачами. 
Покликався на те, що 20 квітня 2026 року отримав від Камінь-Каширської філії ПрАТ «Волиньобленерго» повідомлення про закінчення строку дії договору та припинення розподілу електричної енергії, де зазначено, що Камінь-Каширська філія ПрАТ «Волиньобленерго» зобов`язана припинити розподіл електричної енергії житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з 09:00 години 04 травня 2026 року. У повідомленні зазначено, що 16.04.2026 Камінь-Каширська філія ПрАТ «Волиньобленерго» отримала лист від ТОВ «Волиньелектрозбут» щодо припинення дії договору за вказаною адресою з 22.04.2026. Вважає, що таке розірвання договору та припинення розподілу електричної енергії суперечить вимогам чинного законодавства.
На підставі наведеного позивач просив суд визнати протиправними дії ПрАТ «Волиньобленерго» та ТОВ «Волиньелектрозбут» щодо одностороннього припинення дії договору на розподіл та постачання електричної енергії до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , просив також визнати протиправним рішення відповідачів про припинення розподілу електричної енергії до житлового будинку за вищевказаною адресою, заборонити ПрАТ «Волиньобленерго» та ТОВ «Волиньелектрозбут» вчиняти будь-які дії з припинення розподілу та/або постачання електричної енергії до вказаного житлового будинку без його згоди або рішення суду, яке набрало законної сили, та зобов`язати відповідачів забезпечити безперебійний розподіл та постачання електричної енергії до житлового будинку на умовах чинного договору та стягнути солідарно з відповідачів на його користь понесені судові витрати.
Ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 28 квітня 2026 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п.3 ч.1 ст.186 ЦПК України, оскільки у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Не погодившись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 через свого представника Запаскіна М. Р. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Скарга мотивована тим, що суддя застосував норму про паралельне провадження, хоча сам зафіксував в ухвалі, що касаційне провадження не відкрито, тобто жодного триваючого провадження не існує. Вважає, що суд підмінив поняття «предмет позову» «об`єктом правовідносин», ігноруючи що новий позов оскаржує конкретні акти від квітня 2026 року, яких не існувало під час попередньої справи. Також, на думку скаржника, постанова НКРЕКП № 1673, що набрала чинності після завершення попереднього спору, створює самостійну нормативну підставу нового позову. Вважає, що кожна з цих підстав є достатньою для скасування ухвали.
У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Волиньобленерго вважає вимоги, викладені в ній, необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, а дану ухвалу суду - законною та обґрунтованою.
На переконання ПрАТ «Волиньобленерго», судом правомірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 вже звертався до суду із тотожною позовною заявою (справа 157/1113/25). Постановою Волинського апеляційного суду від 02.04.2026 року скасовано рішення Камінь-Каширського районного суду від 22.01.2026 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Волиньобленерго» та ТОВ «Волиньелектрозбут».
Разом з тим, вказує, що строк на касаційне оскарження постанови Волинського апеляційного суду від 02.04.2026 року по справі № 157/1113/25 на дату подачі нового ідентичного позову не сплинув, тобто, по суті постанова апеляційного суду могла бути переглянута судом вищої інстанції.
На підставі вказаного вважає, що на дату подачі позову ОСОБА_1 (23.04.2026) у провадженні судів була справа між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, відтак, суд дійшов правильного висновку щодо відмови у відкритті провадження у цій справі. 
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи і вимоги апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає не в повній мірі.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд зазначив, що ознайомившись зі складом учасників, позовними вимогами та долученими до позову матеріалами, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 звернувся до Камінь-Каширського районного суду Волинської області з позовом, коли у провадженні судів апеляційної та касаційної інстанції перебуває справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для відмови у відкритті провадження.
Проте, погодитись з такими висновками суду в частині мотивації відмови у відкритті провадження не можна з огляду на наступне.
У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з пунктом 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України у відкритті провадження у справі слід відмовити також , якщо є таке,що набрало законної сили,рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ,що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
Необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили. 
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц .
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин), позивач просить про захист свого права.
За змістом ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 дійшла висновку про те, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Отже, відповідно до змісту наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору, тобто ідентичними є склад учасників цивільного процесу, підстава звернення до суду та матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.
Тобто, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Подання нових доказів чи інше перефразування підстави позову не буде свідчити про пред`явлення іншого позову, у будь-якому випадку це буде тотожний позов (постанова Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 204/7727/19).
Як установлено судом, у провадженні Камінь-Каширського районного суду Волинської області перебувала цивільна справа № 157/1113/25 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Волиньобленерго», ТОВ «Волиньелектрозбут», ОСОБА_2 , ТОВ «Газорозподільні мережі України» про усунення перешкод у користуванні житлом та зобов`язання надати комунальні послуги. 
У тій справі ОСОБА_1 , звертаючись із вимогами до тих же відповідачів, просив суд: 
- зобов`язати ТОВ «Газорозподільні мережі України» протягом 5 днів з набрання рішенням законної сили: відновити газопостачання за адресою його фактичного місця проживання, укласти або відновити договір на постачання комунальних послуг з ним як законним споживачем та фактичним платником; забезпечити безперебійне надання комунальних послуг відповідно до чинних тарифів та нормативів;
- зобов`язати ПрАТ «Волиньобленерго» протягом 5 днів з набрання рішенням законної сили: відновити електропостачання за цією ж адресою; укласти або відновити договір на постачання електроенергії з ним як законним споживачем та фактичним платником; забезпечити безперебійне надання послуг відповідно до чинних тарифів,
- зобов`язати відповідача ТОВ «Волиньелектрозбут» протягом 5 робочих днів з моменту технічного відновлення розподілу електроенергії до житла укласти з ним договір постачання електричної енергії як з побутовим споживачем; відкрити особовий рахунок на його ім`я; активувати точку комерційного обліку; забезпечити фактичне постачання електроенергії за діючими тарифами;
- визнати протиправними та скасувати рішення відповідачів про припинення/відключення електропостачання, прийняті за зверненням ОСОБА_2 , без врахування прав та інтересів фактичного споживача послуг;
- визнати за ним право на укладання договорів про надання комунальних послуг як законним споживачем та користувачем.
Позов було мотивовано тим, що за заявою власника житла – матері позивача ОСОБА_2 , з якою існували договірні відносини щодо надання послуг з постачання і розподілу газу та електроенергії, відповідачами було припинено надання цих послуг до житлового будинку, який фактично зайняв позивач із сім`єю.
Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 22.01.2026 зазначений позов було задоволено частково, позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Волиньобленерго» та ТОВ «Волиньелектрозбут» про усунення перешкод у користуванні житлом та зобов`язання надати комунальні послуги задоволено, зобов`язано відповідачів забезпечити надання послуг з електропостачання (розподілу та постачання електричної енергії) відповідно до чинних тарифів та нормативів у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у решті позову відмовлено.
Внаслідок задоволення судом першої інстанції заяви позивача про забезпечення позову у названій справі № 157/1113/25 ухвалою від 07 липня 2025 року було зобов`язано ПАТ «Волиньобленерго» укласти з ОСОБА_1 тимчасову угоду про надання послуг з електропостачання у вказаному будинку на період розгляду справи та зобов`язано здійснити технічне підключення електропостачання та забезпечити постачання електроенергії до цього житла.
На підставі цієї ухвали суду електроенергія до спірного житлового будинку була підключена з липня 2025 року.
Однак, постановою Волинського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року зазначена ухвала Камінь-Каширського райсуду від 07 липня 2025 року була скасована і відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Ухвалою від 09 жовтня 2025 року в межах розгляду судом першої інстанції справи за № 157/1113/25 знову було забезпечено позов шляхом заборони ПрАТ «Волиньобленерго», ТОВ «Волинелектрозбут» припиняти надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії за адресою фактичного проживання позивача ОСОБА_1 .
Ця ухвала також була скасована постановою Волинського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року і в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Постановою Волинського апеляційного суду від 02 квітня 2026 року у попередній справі за № 157/1113/25 апеляційні скарги відповідачів було задоволено, рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 22.01.2026 у частині задоволених позовних вимог скасовано та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Волиньобленерго» та ТОВ «Волиньелектрозбут» про усунення перешкод у користуванні житлом та зобов`язання надати комунальні послуги. Зазначена постанова набрала законної сили.
Отже, як пояснила в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_5 , а також видно зі змісту судових рішень у цій справі, котрі є загальнодоступними в ЄДРСР, відключення електропостачання відбулося за заявою власниці житлового будинку ОСОБА_2 , поданою 02 червня 2025 року, та включено подачу електроенергії тимчасово на час розгляду справи і тому після набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду щодо відмови у позові ОСОБА_1 було необхідно поновити дію заяви про припинення постачання електроенергії до спірного житла, у зв`язку з чим і здійснено попередження позивача про відключення. 
Тобто, встановлено, що в даному випадку не виникло нових підстав для припинення електропостачання до спірного помешкання, а продовжили діяти попередні обставини, законність яких оскаржувалась ОСОБА_1 у справі № 157/1113/25 та які судовим рішенням визнано обґрунтованими та законними.
Разом з тим, з матеріалів справи та з пояснень сторін видно, що 18 квітня 2026 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову Волинського апеляційного суду від 02 квітня 2026 року по справі № 157/1113/25 до Касаційного цивільного суду, однак 12 травня 2026 року ухвалою Верховного суду України відмовлено у відкритті касаційного провадження.
У даній справі 23 квітня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Камінь-Каширського районного суду Волинської області з позовною заявою до ПрАТ «Волиньобленерго», ТОВ «Волиньелектрозбут», третя особа ОСОБА_2 щодо визнання протиправним рішення ПрАТ «Волиньобленерго» про припинення розподілу електричної енергії до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , щодо заборонити ПрАТ «Волиньобленерго» та ТОВ «Волиньелектрозбут» вчиняти будь-які дії з припинення розподілу та/або постачання електричної енергії та щодо забезпечення безперебійного розподілу та постачання електричної енергії до даного житлового будинку.
В обґрунтування позову посилався на протиправність дій ПрАТ «Волиньобленерго» та ТОВ «Волиньелектрозбут» щодо одностороннього припинення дії договору на розподіл та постачання електричної енергії до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Просив заборонити ПрАТ «Волиньобленерго» та ТОВ «Волиньелектрозбут» вчиняти будь-які дії з припинення розподілу та/або постачання електричної енергії до житлового будинку за названою адресою без його згоди або рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язати відповідачів забезпечити безперебійний розподіл та постачання електричної енергії до житлового будинку на умовах чинного договору.
З аналізу мотивів звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом колегія суддів вважає, що дані правовідносини прямо витікають з підстав позову, який був вирішений судом апеляційної інстанції 02 квітня 2026 року.
Як слідує зі змісту постанови апеляційного суду від 02 квітня 2026 року, в якій предметом позову були вимоги про усунення перешкод у користуванні житлом та зобов`язання надати комунальні послуги, коли предметом позовних вимог даної цивільної справи є визнання протиправними дій щодо одностороннього припинення договору розподілу електричної енергії та заборона відключення електропостачання. Тобто, вбачається, що вони взаємно витікають із тих самих правовідносин. Правовою підставою подання обох позовів ОСОБА_1 до суду на дії ПрАТ «Волиньобленерго» та ТОВ «Волиньелектрозбут» було звернення про припинення електропостачання до спірного будинку відповідача ОСОБА_2 , яка є його власником, та припинення подачі і розподілу електроенергії відповідачами за цією заявою.
Отже, відключення електроустановок у жилому будинку по АДРЕСА_1 , в обох випадках було здійснене з ініціативи його власника ОСОБА_2 за однією і тою ж заявою від 02 червня 2026 року.
Таким чином, районний суд дійшов вірного висновку про відмову у відкритті провадження за даним позовом, однак, частково помилився з підставами такої відмови.
Оскільки на час подання тотожного позову ОСОБА_1 у провадженні суду не було справи зі спору із тими ж сторонами і з тих самих підстав, а було наявне рішення, яке набрало законної сили, у справі між тими самими сторонами,про той самий предмет і з тих самих підстав, то відмовити у відкритті провадження належало відповідно до норм п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України. 
Відповідно до вимог ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З огляду на викладене, оскаржувана ухвала суду, як помилкова, підлягає зміні в мотивувальній частині шляхом викладення її мотивів у редакції цієї постанови.
З урахуванням вищезазначеного доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 знайшли часткове підтвердження при апеляційному перегляді справи.
Отже, апеляційну скаргу відповідно до ст. 379 ЦПК України слід задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції змінити.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником ОСОБА_3 ,задовольнити частково.
Ухвалу Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 28 квітня 2026 року в даній справі змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В решті ухвалу суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя
Судді: