Справа № 449/1846/25 Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р. О. 
Провадження № 33/811/550/26 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., з участю захисника – адвоката Шмигуна В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шмигуна Володимира Олексійовича на постанову судді Перемишлянського районного суду Львівської області від 06 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

встановив:

вищенаведеною постановою визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір, що становить – 665,60 грн. 
Згідно з постановою судді, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 506712 від 08.11.2025 року, слідує, що цього ж дня о 02.34 год., ОСОБА_1 в с. Ушковичі, по вул. Перемишлянська, Львівського району Львівської області, керував автомобілем БМВ 320, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки і в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху України.
Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Шмигун В.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що у матеріалах справи відсутні докази вини у вчинення адміністративного правопорушення.
Зазначає, що ОСОБА_1 ніхто з працівників поліції взагалі не зупиняв за керуванням транспортним засобом, тим паче в стані алкогольного сп`яніння, оскільки автомобіль тривалий час був запаркований на території автозаправної станції, а ОСОБА_1 знаходився на пасажирському сидінні автомобіля.
Вказує, що ОСОБА_1 не був в статусі «водія» і не керував транспортним засобом, і взагалі не мав жодного обов`язку проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Заслухавши виступ захисника – адвоката Шмигуна В.О., який не заперечив щодо розгляду апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 та підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням правопорушника в матеріалах справи, ін. матеріалами справи.
Визнаючи винним та накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП суддя виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у відмові особи, яка керує транспортним засобом від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.5 ПДР України.
З зазначеним висновком судді апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Долучений до протоколу відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних в них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
З відеозапису чітко вбачається відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Крім цього, процесуальна поведінка ОСОБА_1 свідчить про намагання ускладнити працівникам поліції виконання їх обов`язків щодо оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та була спрямована на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Щодо доводів апеляційної скарги, що ОСОБА_1 ніхто з працівників поліції не зупиняв за керуванням транспортним засобом, тим паче в стані алкогольного сп`яніння, оскільки автомобіль тривалий час був запаркований на території автозаправної станції, а ОСОБА_1 знаходився на пасажирському сидінні автомобіля, то такі були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується. 
Так, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що згідно відеозапису, встановлено, що працівники поліції на заправці АЗС “Укрнафта”, с. Ушковичі Львівського району Львівської області, помітили як під`їхав і припаркувався автомобіль БМВ, д.н.з. НОМЕР_1 , з якого вийшов із водійської дверки, особа чоловічої статті, як встановлено із наступного відеозапису це був ОСОБА_1 , коли працівники поліції підійшли до останнього, то він стверджував, що був лише пасажиром даного транспортного засобу, а за кермом вже перебувала особа жіночої статті. Працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Drager Alcotester та в приміщенні Перемишлянської ЦРЛ, оскільки в ОСОБА_1 наявні ознаки сп`яніння водія (порушення координації рухів, не чітка вимова, хитка хода), на що останній відмовився, надавши пояснення що він не керував транспортним засобом.
Апеляційний суд в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даним відеозаписом, повністю спростовується позиція захисника Прончака Р.З., проте що останній не керував транспортним засобом, був лише його пасажиром, відповідно вимога працівників поліції про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була законною, оскільки ОСОБА_1 повністю усвідомлював вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, розумів наслідки відмови від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки такі наслідки ОСОБА_1 було роз`яснено працівником поліції.
Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано розцінив дану позицію ОСОБА_1 , як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, та не спростовують факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку та не звільняють його від відповідальності за дане адміністративне правопорушення.
Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, апелянт оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.
При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. 
Категоричне невизнання ОСОБА_1 своєї вини, апеляційний суд розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки вище зазначені обставини, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку та не звільняють його від відповідальності за скоєне. 
Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.
Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.
Тому підстав для скасування постанови судді Перемишлянського районного суду Львівської області від 06 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Постанову судді Перемишлянського районного суду Львівської області від 06 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шмигуна Володимира Олексійовича – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя   М.Ф. Романюк