КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
04 червня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/10052/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,
при секретарі Мудрак Р. Р.
за участі: представників позивача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»
на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Аббасової Н. В.
від 06 березня 2026 року
у цивільній справі № 760/15907/22 Шевченківського районного суду міста Києва
за позовом Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України
до ОСОБА_3 ,
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 ,
Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»
про солідарне відшкодування матеріальної шкоди завданої державі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
У С Т А Н О В И В:
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня 2026 року заяву про ухвалення додаткового рішення залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ТОВ «Порше Лізинг Україна», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким стягнути з Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України (код ЄДРПОУ 24978319) на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 гривень 00 копійок
Апелянт зазначає, що п. 2.2 договору про надання професійної правничої допомоги передбачає, що за представництво інтересів замовника в судах першої інстанції винагорода АО «Праймлекс» становить 20 000,00 грн, яка є фіксованою. Згідно із сталою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 29.10.2020 у справі № 686/5064/20, від 05.03.2021 у справі № 200/10801/19-а, від 16.03.2021 у справі № 520/12065/19, згідно з якою відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Наведений підхід щодо визнання фактично здійсненими витрат, за відсутності факту оплати, вбачається також із практики ЄСПЛ.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12 171гс19). Отже втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу Ліпчук І. А., в інтересах Головного управління справами Міністерства оборони України, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, ухвалу суду залишити без змін, вважаючи її законною. Позивач звертає увагу на те, що представником відповідача до суду першої інстанції не було надано жодного належного документального підтвердження фактичної оплати послуг, як-от платіжних доручень чи квитанцій. На підтвердження своєї позиції позивач посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц про те, що склад і розмір витрат на правничу допомогу входять до предмета доказування та потребують підтвердження їх фактичної оплати. Крім того, позивач наголошує, що додані до апеляційної скарги платіжні документи від 14 жовтня 2025 року № 0051018035 та від 09 січня 2026 року № 0051018391 не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції на підставі статті 367 Цивільного процесуального кодексу України через відсутність об`єктивних причин їх неподання до суду першої інстанції.
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечили з підстав викладених у відзиві. 
Представник відповідача ТОВ «Порше Лізинг Україна» направив клопотання про розгляд справи без його участі.
Інші учасники у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.
Матеріалами справи підтверджується, що в листопаді 2022 року Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України (далі по тексту - позивач) звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач 1), ФОП ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач 2), ТОВ «Порше Лізинг Україна» (далі по тексту - відповідач 3), про солідарне відшкодування матеріальної шкоди завданої державі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача завдані матеріальні збитки у розмірі 29 515,00 грн та витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 481,00 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року задоволено частково позов Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України до ОСОБА_3 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про солідарне відшкодування матеріальної шкоди завданої державі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України завдану матеріальну шкоду в розмірі 29 515,00 грн.
29.09.2025 на адресу суду надійшла заява представника ТОВ «Порше Лізинг Україна» - адвоката Цибульського В. В. про долучення доказів понесення витрат на правову (професійну правничу) допомогу та винесення додаткового рішення.
Заява мотивована тим, що позовні вимоги до ТОВ «Порше Лізинг Україна» були залишені без задоволення, а тому представник відповідача просить вирішити питання про розподіл судових витрат, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн, шляхом їх стягнення з позивачів Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України.
06.10.2025 на адресу суду надійшли заперечення представника Головного управління справами Міністерства оборони України на заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу, згідно яких представник просить відмовити у задоволені заяви ТОВ «Порше Лізинг Україна».
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою, другою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення, виходив виключно з того, що заявником не надано до суду документів, які свідчать про фактичну оплату витрат на професійну правничу допомогу. 
З такими висновками колегія суддів повністю погодитися не може, адже положення пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України чітко передбачають, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка «сплачена або підлягає сплаті» відповідною стороною. Таким чином, факт відсутності фінансових документів про повну оплату послуг на момент розгляду справи не є самостійною підставою для відмови у розподілі судових витрат (аналогічний підхід відображено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2026 у справі № 911/969/24).
Разом з тим, погоджуючись із процесуальним результатом розгляду заяви, колегія суддів вважає за необхідне змінити мотиви ухвали суду з огляду на наступне.
Частиною другою статті 58 ЦПК України унормовано, що юридична особа бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (самопредставництво юридичної особи), або через представника. За змістом частини першої статті 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». 
Як убачається з матеріалів цієї цивільної справи, представництво інтересів відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції здійснював адвокат Цибульський Володимир Володимирович. На підтвердження своїх процесуальних повноважень зазначений представник надав суду виключно довіреність, видану безпосередньо юридичною особою ТОВ «Порше Лізинг Україна». Жодного ордера, витягу з договору про надання правничої допомоги чи інших документів, які б свідчили про здійснення представництва інтересів відповідача в межах діяльності адвокатського об`єднання, адвокат Цибульський В. В. під час розгляду справи по суті суду не подавав.
Натомість, звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат у розмірі 20 000,00 грн, ТОВ «Порше Лізинг Україна» долучило договір про надання професійної правничої допомоги, рахунки-фактури та акти надання послуг, які підписані між відповідачем та іншою юридичною особою - Адвокатським об`єднанням «Праймлекс».
Дослідивши вказані документи, колегія суддів встановила, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували правовий зв`язок між адвокатом Цибульським В. В. (який фактично здійснював процесуальні дії у справі) та Адвокатським об`єднанням «Праймлекс». У матеріалах справи відсутні ордер від імені цього об`єднання, трудовий договір, наказ про прийняття на роботу адвоката або доручення об`єднання на виконання умов договору з клієнтом.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені (аналогічний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 9901/459/21).
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (релевантна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
Оскільки процесуальне представництво відповідача у суді першої інстанції здійснювалося адвокатом Цибульським В. В. як самостійною фізичною особою на підставі індивідуальної довіреності компанії, а документи на підтвердження витрат виписані Адвокатським об`єднанням «Праймлекс» без доведення залучення ОСОБА_5 до виконання цього договору, колегія суддів констатує відсутність правового зв`язку між фактично наданою правничою допомогою та заявленими до стягнення витратами.
За таких обставин, витрати у розмірі 20 000,00 грн не можуть вважатися реальними, дійсними та пов`язаними з виконанням договору з АО «Праймлекс» у межах цієї справи, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у їхньому стягненні з позивача.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Разом з тим, за змістом частини другої цієї статті, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, якщо воно є правильним по суті.
З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про залишення заяви представника відповідача без задоволення є правильним по суті, проте мотивувальна частина ухвали з підстав визначених ст. 376 ЦПК України підлягає зміні, з викладенням її у редакції цієї постанови.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 381, 383 ЦПК України суд,
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня 2026 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 04 червня 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов