Справа № 629/1345/26
Номер провадження 2/629/932/26 
Р I Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.04.2026 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Солодовник І.С.,
при секретарі – Чередниченко М.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Лозова Харківської області цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості, в якій зазначає, що 01.12.2018 р. між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду № С-001-039315-18-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки. Відповідно до умов якої максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн.; ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 5000 грн., з річною ставкою 48,00%.
Банк свої зобов`язання перед клієнтом за Угодою виконав у повному обсязі. Однак, відаповідач свої зобов`язання щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією виконала лише частково та сплатила в рахунок погашення основного боргу та сплати процентів 1411 грн.
У зв`язку з цим, позичальник має заборгованість перед банком в загальній сумі 12735,45 грн, яка складається з: 4986,33 грн - заборгованість за основним боргом; 7749,12 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками.
16.11.2023 р. між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Сонаті» було укладено договір факторингу № 16/11-23, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Сонаті» набуло право вимоги до боржників за первинними договорами, в тому числі і за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № С-001-039315-18-980 від 01.12.2018 року.
29.12.2023 р. між ТОВ «ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» було укладено договір факторингу № 29/12-23, відповідно до умов якого ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги до боржників за первинними договорами, в тому числі і за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки № С-001-039315-18-980 від 01.12.2018 року, у розмірі 12735,45 грн.
У зв`язку з викладеним, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Санфорд Капітал» суму заборгованості у розмірі 12735,45 грн., що складається з: 4986,33 грн - заборгованість за основним боргом; 7749,12 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; судові витрати у розмірі 2662,40 грн.; на оплату послуг поштового зв`язку в сумі відповідно до розрахункового документа про оплату послуг поштового зв`язку; витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7200 грн.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Санфорд Капітал», проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с. 63-64).
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просила зменшити суму витрат на правничу допомогу, вважає її завищеною та належним чином необґрунтованою (а.с. 65).
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що 01.12.2018 р. між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду № С-001-039315-18-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки (а.с. 34).
Відповідно до преамбули даної Угоди, її підписанням позичальник приєднується до публічної пропозиції Банку про укладання Договору комплексного банківського обслуговування, що затверджений розпорядженням банку і розміщений на інтернет-сторінці банку.
Також, в день підписання Угоди 01.12.2018 р. позичальник надав банку заяву про акцепт публічної оферти на укладання договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «Ідея Банк». Відповідно до цього Угода була підписана позичальником власноручно, а від імені банку Угода була підписана з використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи банку та відтиску печатки банку, відтворених за допомогою технічного пристрою відповідно до публічної оферти АТ «Ідея Банк» (а.с. 38).
Позичальник власним підписом під текстом Угоди підтвердив про ознайомлення з Тарифами банку та згоду з ними.
Таким чином, Угода, Тарифи та Договір комплексного банківського обслуговування у сукупності складають договірну основу, яка закріплює домовленості Банку і Позичальника щодо регулювання правовідносин, які виникли між ними, і відповідно до приписів ст.ст. 633, 634 ЦК України є за своєю сукупністю публічним договором та договором приєднання.
Так, пунктом 2 Угоди визначено, що банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватися в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає Клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard.
Пунктом 3 Угоди визначено, що Банк надає кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн.; ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 5000 грн.; процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00% річних.
У пункті 7 Угоди сторони погодили, що ця Угода є укладеною з дня підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Угодою.
Того ж дня, 01.12.2018 р. ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту - Інформація, яка надається споживачу до укладання договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), в якому сторони обумовили тип кредиту, його суму, строк кредитування, процентну ставку, порядок повернення та інші суттєві умови (а.с. 37).
Банк свої зобов`язання перед клієнтом за договором виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок у валюті гривня та надавши відповідачу можливість користуватись кредитними коштами в межах кредитного ліміту, визначеного Угодою.
На підтвердження виконання АТ «Ідея Банк» обов`язку по надання кредитних коштів та здійснення ОСОБА_1 використання та повернення кредитних коштів на відновлювальну кредитну лінію (рахунок) належним та допустимим доказом є надана виписка по рахунку (а.с. 40-43).
Як убачається з копії виписки по рахунку відповідача та наданого позивачем розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором виконала лише частково, внаслідок чого у позичальника сформувалась заборгованість станом 16.11.2023 р. в сумі 12735,45 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом – 4986,33 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками – 7749,12 грн (а.с. 32, 40-43).
На момент розгляду справи відповідач не сплатила зазначену суму заборгованості та не надала свій контррозрахунок заборгованості за кредитом або доказів його погашення.
16.11.2023 р. між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Сонаті» укладено Договір факторингу № 16/11-23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Сонаті» за плату, а ТОВ «ФК «Сонаті» приймає належні АТ «Ідея Банк» права грошової вимоги до боржників за договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між АТ «Ідея Банк» та боржником (а.с. 24-30).
Відповідно до реєстру боржників № 1 до Договору факторингу від 16.11.2023 р., ТОВ «ФК «Сонаті» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № C-001-039315-18-980 від 01.12.2018 р. (додаток № 2 до позовної заяви).
29.12.2023 р. між ТОВ «ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» укладено Договір факторингу № 29/12-23, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Сонаті» передає (відступає) ТОВ «Санфорд Капітал» за плату, а ТОВ «Санфорд Капітал» приймає належні ТОВ «ФК «Сонаті» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між АТ «Ідея Банк» та боржником (а.с. 17-23).
Відповідно до витягу реєстру боржників № 1, що є додатком до договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023 року, ТОВ «Санфорд Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № C-001-039315-18-980 від 01.12.2018 р. у розмірі 12735,45 грн (а.с. 31).
Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Як зазначено в ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 561/77/19.
Таким чином, судом встановлено, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір, у якому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по рахунку за період з 01.12.2018 р. по 16.11.2023 р. про рух коштів по картці ОСОБА_1 (а.с. 40-43).
Виписка про рух коштів по картковому рахунку відповідача містить інформацію про рух коштів, що знаходяться на балансі виданої відповідачу кредитної картки та всі операції за кредитною карткою.
За таких обставин, активація відповідачем кредитної картки та користування картковим рахунком також свідчить про укладення сторонами кредитного договору.
Відповідно до Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, виписки банків віднесені до первинних документів, які фіксують факти виконання госоперацій та служать підставою для записів у регістрах бухобліку та в податкових документах.
Згідно з висновком щодо застосування норм права, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.01.2023 р. у справі № 209/3103/21, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості відповідача та виписки з його рахунків є належними доказами наявності заборгованості позичальника.
Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
За ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Враховуючи, те що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, доказів на підтвердження сплати тіла кредиту та процентів не надала, наявну заборгованість у добровільному порядку не погасила, натомість позовні вимоги визнала в повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 12735,45 грн підлягають задоволенню.
Щодо права позивача пред`являти свої вимоги до боржника за вищевказаними договорами, то суд керується такими положеннями Закону.
Згідно з ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно з ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15.
В судовому засіданні встановлено факт передання первісним кредитором АТ «Ідея Банк» права вимоги за грошовим зобов`язанням відповідача ТОВ «ФК «Сонаті», потім позивачу ТОВ «Санфорд Капітал».
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
При визначенні розміру витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Також, питання гонорару адвоката врегульовані в статтях 28-30 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року, із змінами затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
В обґрунтування витрат на правову допомогу представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024 р., додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024 р. - «Реєстр боржників»; додаток № 2 до договору про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024 р. – «Вартість послуг (прейскурант)», додаток № 3 до договору про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024 р. – «Акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги»; реєстр боржників від 10.12.2025 р., акт приймання-передачі послуги з правничої допомоги № 6 від 09.01.2026 р., ордер на надання правничої допомоги від 19.08.2024 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 3332 від 28.04.2017 р. (а.с. 9-16, 33, 39).
З наданих документів, судом встановлено, позивачу надана професійна правнича допомога вартість якої оцінена в 7200 грн. 
Відповідач просила зменшити суму витрат на правову допомогу, вважаючи її завищеною та належним чином необґрунтованою.
Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7200 грн. є завищеною, належним чином не обґрунтованою, не підтвердженою належними та допустимими доказами та становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Крім того, зазначена категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, додатки до позовної заяви, також є наперед визначеними та не потребують великих зусиль для їх зібрання. Крім того, представник участі у справі не приймав, справа розглянута за відсутності сторін.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.
Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020 р. наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
У справі № 922/3812/19 від 09.12.2021 р. Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).
Отже, зважаючи на наведене, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
Приймаючи до уваги те, що позивачем не зазначений який саме розмір витрат він поніс на оплату послуг поштового зв`язку та у зв`язку із вчиненням яких саме процесуальних дій він поніс вказані витрати, суд дійшов висновку, що витрати позивача в цій частині не підлягають стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості– задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (ЄДРПОУ 43575686, місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 21, 5-й поверх, приміщення 68, 69), заборгованість у розмірі 12735 (дванадцять тисяч сімсот тридцять п`ять) грн 45 коп., що складається з: заборгованості за основним боргом у сумі 4986,33 грн, заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 7749,12 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (ЄДРПОУ 43575686, місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 21, 5-й поверх, приміщення 68, 69), судовий збір у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Сторони справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал», адреса: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 21, 5-й поверх, приміщення 68, 69, ЄДРПОУ 43575686.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя:           І.С. Солодовник