Справа № 577/3281/25
Провадження № 2/577/40/26  

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

01 квітня 2026 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області 

в складі:

головуючого судді Буток Т.А.
з участю секретаря Кузнєцової О.Л.
представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Конотоп цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Сумської області Ничвидюк Ніна Андріївна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його хрещена мати ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_5 11.09.2012 року залишила заповіт, згідно якого, після своєї смерті, заповіла все своє майно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в рівних частках, кожному порівну. Позивач ОСОБА_3 народився і до теперішнього часу проживає в м. Феодосія АР Крим. Оскільки АР Крим є тимчасово окупованою територією, в нього виникли труднощі щодо вчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Поштове сполучення між тимчасово окупованою територією АР Крим та Україною відсутнє. Крім того, окупаційна влада АР Крим не випускає чоловіків віком до 60 років. З метою оформлення спадкових прав, до нього приїхала мати ОСОБА_8 , дуже важко, але їм вдалося оформити довіреність у нотаріуса в м. Сочі. Після чого, ОСОБА_8 , як представник позивача згідно довіреності звернулася до приватного нотаріуса Конотопського районного нотаріального округу Сумської області Ничвидюк Н.А. з заявою про оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Приватним нотаріусом Конотопського районного нотаріального округу Сумської області Ничвидюк Н.А. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивач пропустив шестимісячний строк. Вважає, що пропустив строк з поважних причин, оскільки останні були пов`язані з об`єктивними непереборними та істотними труднощами, які дійсно зашкодили йому вчасно подати заяву про прийняття спадщини, тому вимушений звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів, просить визначити йому додатковий строк для подання такої заяви терміном 6 місяців.
Представник позивача Юсан І.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.
Відповідач ОСОБА_4 та її представник Овчинникова Р.О., кожен окремо, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечують в повному обсязі, при прийнятті рішення просять врахувати відзив на позовну заяву та відмовити в задоволенні позову (а.с. 19 -21).
Третя особа: приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Ничвидюк Н.А. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, при ухваленні рішення просить врахувати письмові пояснення (а.с. 18) та відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, додатково пояснила, що мати позивача звернулася за роз`ясненнями щодо прийняття спадщини до спливу шести місяців, вона приходила разом з ОСОБА_4 . Вона надала роз`яснення щодо необхідності оформлення документів спадкоємцем, а саме заяви про прийняття спадщини та довіреності. 
Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено ч. 2 вказаної статті.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
В судовому засіданні встановлено, що згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 24.09.1999 року Феодосійським МВ ГУ МВС України в Криму, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Феодосія АР Крим (а.с. 4, 5).
Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Конотоп Сумської області (а.с. 6).
Відповідно до заповіту, посвідченого 11.09.2012 року приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу, Сохань А.М. після своєї смерті заповідає все своє майно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в рівних частках, кожному порівну (а.с. 11).
Відповідно до інформації приватного нотаріуса Конотопського районного нотаріального округу Ничвидюк Н.І. в її провадженні перебуває спадкова справа за № 70/2024 щодо спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , заведена за заявою її спадкоємця за заповітом ОСОБА_9 від 26.09.2024 року. Заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 за її заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Конотопського районного нотаріального округу Сумської області Антоненком А.Л. 11.09.2012 року за р. № 1716, ОСОБА_3 у встановлений законодавством шестимісячний термін з часу відкриття спадщини не надав. На час відкриття спадщини померла ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 одна, що стверджується повідомленням відділу реєстрації місця проживання управління адміністративних послуг Конотопської міської ради Сумської області від 05.08.2024 року № 3230. Вказані обставини стверджують факт неприйняття ОСОБА_3 спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Прийняття спадщини уповноваженими представниками за довіреністю та подання заяв після закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини чинним законодавством України не передбачено. Тому прийняти заяву від імені ОСОБА_3 про прийняття ним спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 нотаріус не має підстави. За спадковою справою за № 70/2024 щодо спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , 11.04.2025 року видані свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 за реєстраційним № 327 та свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі ст. 1265 ЦК України двоюрідній племінниці померлої ОСОБА_4 за реєстраційним № 328, яка прийняла спадщину. Вказані свідоцтва видані на квартиру за АДРЕСА_2 (а.с. 8, 9).
Згідно копії особистого рахунку № НОМЕР_3 , в квартирі АДРЕСА_3 , зареєстровані: ОСОБА_8 , 1956 року народження; ОСОБА_3 , 1982 року народження; ОСОБА_7 , 1984 року народження (а.с. 10).
Свідок ОСОБА_8 , допитана в судовому засіданні пояснила, що вона мати позивача ОСОБА_3 . Про наявність заповіту померлої ОСОБА_5 їй було відомо. Місяців через два після її смерті вона разом з ОСОБА_4 пішли до приватного нотаріуса Ничвидюк Н.А. за отриманням консультації, оскільки її сини ОСОБА_3 та ОСОБА_7 проживають на тимчасово окупованій території в АР Крим. Нотаріус зробила їй дублікат заповіту для оформлення документів та надала роз`яснення. В жовтні 2024 року вона виїхала з України до Криму. Важко, але їй з сином ОСОБА_3 вдалося оформити довіреність у нотаріуса в м. Сочі. Потім в м. Київ у нотаріуса вона оформила переклад і апостіль довіреності. Довіреність на оформлення спадкових справ була видана від ОСОБА_3 , як громадянина України. Перебуваючи в Криму, вона зателефонувала ОСОБА_4 та повідомила, що їм вдалося оформити довіреність і вона повертається в Україну.
Свідок ОСОБА_10 , допитана в судовому засіданні пояснила, що вона рідна тітка ОСОБА_3 . Добре знала померлу ОСОБА_5 , вони були майже рідними з сім`єю ОСОБА_11 . До початку війни ОСОБА_3 приїздив на територію України. Останній раз приїздив в Україну на Новий рік у 2020 році. Після повномасштабного вторгнення в 2022 році ОСОБА_3 не мав можливості приїхати в Україну, він навіть не приїздив на похорони батька. ОСОБА_3 проживає в м. Феодосія АР Крим. Матір`ю ОСОБА_3 вживалися дії щодо належного оформлення спадщини, вона в жовтні 2024 року поїхала в Крим, щоб отримати нотаріально посвідчену довіреність. ОСОБА_8 залишила їй ключі від квартири ОСОБА_5 , вона поливала квіти та сплачувала 2/3 частини від комунальних послуг за квартиру. Повернулася в Україну ОСОБА_8 в квітні 2025 року. 
Свідок ОСОБА_12 , допитаний в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 його хрещеник, мешкає в м. Феодосія АР Крим з родиною. Останній раз ОСОБА_13 приїздив на Новий рік у 2020 році. Після початку війни в 2022 році ОСОБА_3 в Україну не приїздив. Матір ОСОБА_3 їздила до нього за оформленням заяви для прийняття спадщини.
У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, про які повідомили свідки. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні та показання підтверджуються і доповнюються іншими зібраними по справі доказами.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.
Згідно із ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Ч. 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
У ч. 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженням, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 315/386/19, в якій акцентував увагу на тому, що за загальним правилом, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Отже, за встановленого передбачений законом строк на прийняття спадщини позивач пропустив з поважних причин, оскільки вони були пов`язані з об`єктивними непереборними та істотними труднощами (тяжка хвороба, введення воєнного стану на території України та інші обставини, що випливають з цього).
Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду у справі ВС/КЦС № 681/203/17-ц від 17.10. 2018 року вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.
Отже, судом можуть бути визнані поважними причинами тільки ті, які свідчать, що у спадкоємця були реальні перешкоди для подання такої заяви.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.
Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених ч. 1 ст. 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав.
На підставі ч. 1 - 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
У ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Ч. 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
Згідно з вимогами ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року.
Таким чином, передбачений законом строк на прийняття спадщини позивач пропустив з поважних причин, оскільки останні були пов`язані з об`єктивними непереборними та істотними труднощами (введення воєнного стану на території України, окупація м. Феодосія), які дійсно істотно зашкодили йому вчасно подати заяву про прийняття спадщини.
Суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що у зв`язку з повномасштабним військовим вторгненням в Україну він не мав можливості звернутися вчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану у Україні», на території України введено воєнний стан із 05год.30 хв. 24.02.2022 року. Після неодноразових продовжень воєнний стан діє по теперішній час.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Законодавець встановив 6-ти місячний строк для прийняття спадщини, не маючи на меті безумовне позбавлення спадщини спадкоємців, які бажали її прийняти, але за певних обставин пропустили цей строк.
При оцінці встановлених обставин, суд виходить з загальних засад цивільного судочинства, верховенства права, бере до уваги, крім встановлених обставин причин пропуску шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини, також те, що стосовно даної цивільної справи, то правом, яке держава має захищати та забезпечувати можливість для реалізації, є право позивача як громадянина України, зокрема, права на спадкування, незначний строк пропуску на подачу вказаної заяви.
Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд також керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».
Враховуючи викладене, позовні вимоги про надання додаткового строку на прийняття спадщини є такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає, що слід визначити додатковий строк терміном три місяці з дня набрання рішенням законної сили.
Керуючись ст. 13, 20, 1233, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст. 12, 76-80, 81, 200, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, 
У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити частково.
Визначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , додатковий строк терміном три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 у м. Конотоп Сумської області.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканець АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , мешканка АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Третя особа: приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Ничвидюк Ніна Андріївна, м. Конотоп Сумської області пр. Миру, 12. 

Суддя Буток Т.  А.