ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026 року м.Дніпро Справа № 908/2904/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Соп`яненко О.Ю. (доповідач),
суддів Джепи Ю.А., Мартинюка С.В.,

секретар судового засідання: Федорчук В.С.
представники сторін:

від скаржника (відповідача-1): Пащенко О.О., адвокат  
від відповідача-2: Бочаров А.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво» на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.01.2026 (повний текст рішення складений та підписаний 12.01.2026, суддя Педорич С.І.) у справі № 908/2904/25 

за позовом заступника керівника Запорізької обласної прокуратури (вул. Дмитра Апухтіна, 29 а, м. Запоріжжя, 69005, ідентифікаційний код юридичної особи 02909973) в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах:
позивач-1: Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України (вул. Фізкультури, 9, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код юридичної особи 37641918) 
позивач-2: Східний офіс Держаудитслужби (вул. Володимира Антоновича, 22, корп. 2, м. Дніпро, 49101; ідентифікаційний код юридичної особи 40477689) в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області (вул. Перемоги, 129, м. Запоріжжя, 69005; ідентифікаційний код ВП 41127371)
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво» (вул. Мирного Панаса, 11, оф. 1/12 м. Київ, 01011, ідентифікаційний код юридичної особи 23979469)
до відповідача-2: Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Запорізькій області (вул. Українська, 50, м. Запоріжжя, 69095; ідентифікаційний код юридичної особи 25891336)
про визнання договору недійсним в частині та стягнення 963 367,44 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

18.09.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах: позивача-1 – Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України, позивача-2: Східного офісу Держаудитслужби, до відповідача-1 – Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво», відповідача-2 – Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Запорізькій області, про визнання недійсним пункту 3.1 Договору від 31.10.2023 №208-23Б в частині включення в ціну договору податку на додану вартість та стягнення в дохід держави 963 367,44 грн. Судові витрати у справі зі сплати судового збору просив покласти на відповідачів порівну.
Позовні вимоги обґрунтовано невідповідністю пункту 3.1 Договору від 31.10.2023 №208-23Б в частині включення в ціну договору податку на додану вартість актам цивільного законодавства, а саме - вимогам п. 197.15 ст. 197 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та наявністю передбачених ст. 1212 ЦК України підстав для стягнення з ТОВ «Міське будівництво» в дохід держави в особі Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України 963 367 (дев`ятсот шістдесят три тисячі триста шістдесят сім) гривень 44 копійки.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.01.2026 позов задоволено повністю. 
Визнано недійсним пункт 3.1 договору від 31.10.2023 №208-23Б про закупівлю робіт по об`єкту: «Капітальний ремонт житлового будинку по вул. Запорізька, 2-А з відновленням несучих конструкцій після потрапляння боєприпасів в м. Запоріжжя», який укладено між Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Запорізькій області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво», в частині включення в ціну договору податку на додану вартість.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво» в дохід держави в особі Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України суму 963 367,44 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво» на користь Запорізької обласної прокуратури кошти, витрачені у 2025 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави в суді, у сумі 12 771,61 грн та 1211,20 витрат зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову. 
Стягнуто зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Запорізькій області на користь Запорізької обласної прокуратури кошти, витрачені у 2025 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави в суді, у сумі 1211,20 грн.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво» 02.02.2026 звернулося через підсистему «Електронний суд» до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: рішення Господарського суду Запорізької області від 08.01.2026 у справі № 908/2904/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю. Судові витрати покласти на позивача. 

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник зазначає, що оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, а відтак повинно бути скасоване з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного:
- неправильне застосування судом п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України та непідвідомчості справи в частині вимог про стягнення сум податку на додану вартість господарським судам України. Обставини справи свідчать про те, що між сторонами існує спір, що пов`язаний із правильністю нарахування та сплати податку на додану вартість Товариством обмеженою відповідальністю «Міське будівництво». Отже, зобов`язання зі сплати ПДВ та зобов`язання зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних виникає саме з податкового законодавства, а не з договірних відносин, тому є податковим, а не господарським зобов`язанням. Відтак цей спір в частині вимог позивача про стягнення сум податку на додану вартість не підлягає розгляду у порядку господарського судочинства. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства;
- порушення вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Суд першої інстанції обмежився лише висновком про задоволення позову з посиланням на доводи позивача та ігноруючи доводи заявника апеляційної скарги, що викладені ним в поданих до суду поясненнях та заявах по суті спору, що є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом;
- порушення вимог процесуального закону (неправильне застосування ст. ст. 73-86 ГПК України та ч.4 ст. 236 ГПК України (неврахування висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду). Вимоги позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво» 963 367,44 грн. можуть бути задоволені виключно за наявності підстав для визнання недійсним спірного Договору в цілому та/або перевищення суми отриманого авансу від суми, що визначена п.3.1. цього Договору. Крім того, звертаючись до суду зі спором позивач стверджує про поширення на спірні правовідносини приписів пункту 197.15 ст. 197 Податкового кодексу України. Однак, нечітке та суперечливе формулювання приписів податкового законодавства призвело до того, що на стадії укладання договору обидва контрагенти включили до ціни договору суму ПДВ. У постанові від 09 липня 2025 року у cправі № 910/4017/24 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що нечітке формулювання приписів податкового законодавства, яке призвело до того, що на стадії укладання договору обидва контрагенти - як військова частина, так і постачальник - помилково включили у вартість товарів суму ПДВ і відповідна сума була сплачена до державного бюджету, не має призводити до стягнення з постачальника відповідної суми на користь покупця. Це становитиме надмірний фінансовий тягар для постачальника, який у цьому випадку діяв добросовісно (сплатив в подальшому відповідну суму до бюджету як ПДВ). Однак на наведені вище висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, господарський суд першої інстанції уваги не звернув;
- зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що суму податку на додану вартість, яка на думку суду є безпідставно отриманою, визначено виключно на підставі Довідки співставлення вартості робіт та витрат, включених до актів №КБ-2В по Договору N 208-23Б з вартістю робіт та витрат, визначених з урахуванням вимог п.197.15 ст.197 Податкового кодексу України. Отже спір у будь-якому разі пов`язаний із правильністю нарахування та сплати податку на додану вартість Товариством обмеженою відповідальністю «Міське будівництво». У постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №910/20686/20 міститься висновки про те, що факт вчинення відповідачем податкового правопорушення може бути підтверджений лише чинними матеріалами податкової перевірки (актом або рішенням) відповідного контролюючого органу, наділеного повноваженнями здійснювати перевірку дотримання податкового законодавства. Проте звертаючись до суду з позовом Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури не надав доказів вчинення відповідачем податкового правопорушення. Проте суд першої інстанції вказаних положень законодавства щодо з`ясування фактичних обставин справи із застосуванням критеріїв оцінки доказів не врахував;
- господарський суд першої інстанції помилково визнав встановленими обставини, щодо безпідставності отриманих грошових коштів. Висновки суду першої інстанції про повернення грошових коштів на підставі норм ст. ст. 216, 1212 ЦК України не відповідають дійсним обставинам справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви та Довідки співставлення вартості робіт та витрат, включених до актів №КБ-2В по Договору N 208-23Б, з вартістю робіт та витрат, визначених з урахуванням вимог п.197.15 ст.197 Податкового кодексу України, визначаючи суму, яка на думку позивача є безпідставно отриманою, Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури фактично надавав оцінку правильності нарахування податку, що не входить до компетенцій органів прокуратури та віднесено до компетенції податкових органів. Сума отриманого авансу - 20 073 137,57 грн. - не перевищує загальної суми робіт за Договором N 208-23Б, що вже саме по собі унеможливлює задоволення вимог позивача про стягнення грошових коштів з посиланням на положення ст.1212 ЦК України;
- неправильно застосована ч. 1 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Оспорюваний договір містить всі істотні умови договору будівельного підряду, якими є предмет, строк, ціна та інші, що свідчить про правомірність правочину та направлення дій сторін на досягнення очікуваного результату. Більш того, оспорюваний договір не може суперечити вимогам тендерної документації, яка передбачала включення ПДВ до загальної суми договору. Таким чином, господарський суд першої інстанції неправильно затасував норми матеріального права, невірно встановив обставини справи, що призвело до хибних висновків і прийняття незаконного рішення.
- неправильно застосована ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Як вбачається з обставин справи та предмету спору останній фактично стосується правильності нарахування податку на додану вартість та стягнення відповідних сум податку на додану вартість, що не входить до компетенцій органів прокуратури та віднесено до компетенції податкових органів.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Запорізька обласна прокуратура надала відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою. Просить Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 08.01.2026 у справі № 908/2904/25 - без змін
Зокрема, Прокурор посилається на те, що з відповідним позовом прокурор звернувся не з приводу правильності визначення сум податку на додану вартість, як помилково на цьому наполягає апелянт, а внаслідок неправомірності їх включення до ціни правочину. З огляду на те, що предметом Договору № 208-23Б було виконання робіт з капітального ремонту житлового будинку за державні кошти, які підлягали звільненню від оподаткування податком на додану вартість згідно з положеннями п. 197.15 ст. 197 ПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання недійсним пункту 3.1 Договору № 208-23Б в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість.
Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 09.07.2025 у справі № 910/4017/24 є безпідставним, оскільки у подібних до спірних правовідносинах у справі № 909/753/24, Верховний Суд у постанові від 27.01.2026 зазначив, що приписи п. 197.15 ст. 197 ПК України є чіткими, зрозумілими та передбачуваними . При цьому, вказана норма визначає лише одну умову для застосування податкової пільги, а саме фінансування будівництва житла за рахунок коштів державного та/або місцевого бюджетів.
У позовній заяві прокурора в інтересах держави в особі позивача про визнання правочинів недійсними в частині та стягнення коштів на виконання вказаних вимог процесуального закону було обґрунтовано наявність порушень інтересів держави, що зумовили звернення із позовом. Судом першої інстанції на підставі наявних у справі доказів установлено нездійснення захисту зазначених інтересів держави органом, уповноваженим на захист таких інтересів у спірних правовідносинах.
У заяві від 09.03.2026 Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України погоджується з рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.01.2026 у справі № 908/2904/25, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, поданої ТОВ «Міське будівництво». У той же час, зазначає, що Агентство відновлення не є «суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження» у розумінні ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо здійснення контролю у сфері публічних закупівель, контролю за цільовим, ефективним та результативним використанням коштів державного бюджету і не уповноважене державою на здійснення заходів щодо проведення моніторингу закупівлі, перевірки закупівель, а також державного фінансового аудиту та інспектування. Агентство відновлення в межах повноважень, визначених Законом України «Про автомобільні дороги» (стаття 10), Положенням про Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 439 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2023 № 193), серед іншого, реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення.
Крім того, Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Запорізькій області (відповідач-2) не є територіальним органом Агентства відновлення; Служба відповідно до Положення про Службу відновлення та розвитку інфраструктури в Запорізькій області, затвердженого наказом Агентством відновлення від 10.02.2025 № Н-46/11-01, є юридичною особою публічного права, на балансі якої обліковуються об`єкти будівництва (в тому числі автомобільні дороги, що є складовою єдиної транспортної системи України) та виконує в межах визначених повноважень функції замовника робіт та послуг на цих об`єктах.
Отже, Агентство відновлення не має правових підстав щодо втручання в процеси діяльності Служби, як замовника, оскільки, державне регулювання та контроль у сфері закупівель та контроль за цільовим, ефективним та результативним використанням коштів державного бюджету має здійснюватися уповноваженими на те органами влади в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Запорізькій області (відповідач-2) у відзиві на апеляційну скаргу вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське Будівництво» від 02.02.2026 необґрунтованою, такою що викладена з неправильним застосуванням норм чинного законодавства і відповідно такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.
Зазначає, що категорія спорів - визнання недійсним пункту договору в частині включення в ціну договору податку на додану вартість та стягнення коштів, які неправомірно та надлишково отримані з бюджету і відповідно підлягають поверненню до бюджету, як набуті, без достатньої правової підстави, відповідно до приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України - у відповідності до приписів пункту 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України безпосередньо віднесена до суб`єктної юрисдикції господарських судів України.
Твердження скаржника (відповідача-1) щодо порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом не відповідають фактичним обставинам справи. Так, заявлені Відповідачем клопотання з процесуальних питань від 17.12.2025 про зупинення провадження у справі №908/2904/25 та про закриття провадження у справі №908/2904/25 були розглянуті у судовому засіданні 18.12.2025 з заслуховуванням думки всіх присутніх учасників справи, за результатами чого була винесена відповідна ухвала 18.12.2025. Під час всього розгляду справи Відповідач 1 в жодному судовому засіданні участі не прийняв та своїми процесуальними правами не скористався.
Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлені факти, які дійсно мали місце у господарських правовідносинах Відповідачів 1 та 2 і не заперечуються жодним учасником справи, адже предметом позовних вимог є повернення надмірно отриманих Відповідачем 1 коштів у зв`язку з невідповідністю п. 3.1 договору №208-23Б приписам пункту 197.15 статті 197 Податкового кодексу України. 
Також зауважує, що питання представництва інтересів держави у цій справі Запорізькою обласною прокуратурою саме в особі Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України та Східного офісу Держаудитслужби детально та обґрунтовано викладені в позові прокуратури та прийняті Господарським судом Запорізької області до уваги.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2026 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Соп`яненко О.Ю. (суддя-доповідач), судді: Джепа Ю.А., Мартинюк С.В. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2026 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво» на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.01.2026 у справі № 908/2904/25. Витребувано з Господарського суду Запорізької області матеріали cправи № 908/2904/25. Розгляд апеляційної скарги призначений на 14.04.2026.
06.03.2026 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури.
09.03.2026 від позивача-1 Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України надійшла до суду заява (пояснення) з викладенням позиції щодо доводів апеляційної скарги.
12.03.2026 Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Запорізькій області подала суду відзив на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні 14.04.2026 р. оголошено скорочену (вступну та резолютивну частину) постанову.

7. Встановлені судом обставини справи

Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Запорізькій області 19.10.2023 проведено закупівлю робіт по об`єкту: «Капітальний ремонт житлового будинку по вул. Запорізька, 2-А з відновленням несучих конструкцій після потрапляння боєприпасів в м. Запоріжжя».
Згідно з формою річного плану закупівель (UA-P-2023-09-22-001714-a) оплата відповідних робіт передбачалась за рахунок коштів Державного бюджету України.
31.10.2023 між Службою та ТОВ «Міське будівництво» укладено договір №208-23Б про закупівлю робіт по об`єкту «Капітальний ремонт житлового будинку по вул. Запорізька, 2-А з відновленням несучих конструкцій після потрапляння боєприпасів в м. Запоріжжя» (далі – Договір № 208-23Б).
Пунктом 3.1 вказаного договору сторонами передбачено, що його ціна визначається на підставі Договірної ціни (Додаток № 1 до Договору) і становить 111 517 430,92 грн, у тому числі ПДВ 20 % - 18 586 238,49 грн.
Відповідно до п. п. 3.4, 3.5 Договору № 208-23Б договірна ціна включає податки, збори та інші обов`язкові платежі до бюджетів, передбачені чинним законодавством України. У разі зміни нормативно-правових актів, що стосуються ціноутворення у будівництві, Договір приводиться у відповідність до таких нормативно-правових актів шляхом укладення додаткової угоди.
Пунктом 13.1 вказаного договору визначено, що роботи виконуються Генпідрядником і приймаються Замовником згідно з Календарним графіком виконання робіт (додаток № 2 до договору) та відповідно до умов цього договору. Про закінчення робіт Генпідрядник письмово повідомляє Замовника.
Зміна Договору здійснюється шляхом зміни або доповнення його умов за ініціативою будь-якої Сторони на підставі додаткової угоди, яка є невід`ємною частиною Договору (п. 18.1).
Відповідно до п. 19.1 цей Договір вважається укладеним і набирає чинності після підписання Сторонами та діє по 31 грудня 2025 року, а у частині виконання зобов`язань Сторін - до повного виконання своїх зобов`язань за цим Договором.
Сторонами укладено вісім додаткових угод, якими внесені зміни до Договору №208-23Б, зокрема:
- додатковою угодою від 31.10.2023 № 1 ДУ/208-23Б внесені зміни до додатку №2 (Календарний графік виконання робіт);
- додатковою угодою від 31.10.2023 № 2 ДУ/208-23Б прийнято рішення про надання Генпідряднику авансу для виконання робіт в розмірі 20 073 137,57 грн зі строком по 30.04.2024;
- додатковими угодами від 29.12.2023 № 3 ДУ/208-23Б та від 22.04.2024 № 4 ДУ/208-23Б внесені зміни до Додатку № 3 до договору «План фінансування робіт»;
- додатковою угодою від 29.04.2024 № 5 ДУ/208-23Б внесені зміни в частині строку надання авансу, а саме: аванс надається строком по 31.05.2024;
- додатковою угодою від 31.05.2024 № 6 ДУ/208-23Б внесені зміни в частині строку надання авансу а саме: аванс надається строком по 12.06.2024;
- додатковою угодою від 16.08.2024 № 7 ДУ/208-23Б внесені зміни до Додатку №1 (Договірна ціна ) та викладено договірну ціну в новій редакції (Копія договірної ціни у новій редакції у Додатку 5 до акту);
- додатковою угодою від 21.08.2024 № 8 ДУ/208-23Б Договір № 208-23Б розірвано.
Фінансування робіт за Договором № 208-23Б здійснювалось за бюджетною програмою 3111360 «Будівництво та відновлення об`єктів інфраструктури, житлового та громадського призначення, громадських будинків та споруд» відповідно до Переліку проектів (об`єктів, заходів), які фінансуються за рахунок коштів фонду ліквідації наслідків збройної агресії, та обсяги бюджетних коштів для їх фінансового забезпечення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2023 № 770 «Про виділення коштів з фонду ліквідації наслідків збройної агресії».
На виконання умов Договору № 208-23Б за рахунок коштів фонду ліквідації наслідків збройної агресії Службою 13.12.2023 згідно з платіжною інструкцією № 6 ТОВ «Міське будівництво» надано аванс на суму 20 073 137,57 грн.
Відповідачем 1 частково відпрацьовано наданий йому аванс шляхом виконання робіт за актами приймання виконаних будівельних робіт (форми № КБ-2в) № № 1-12 та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми № КБ-3) на загальну суму 13 941 388,70 грн, у тому числі ПДВ – 2 326 991,98 грн.
Управлінням Східного офісу Держаудитслужби у Запорізькій області при перевірці закупівлі UA-2023-09-22-006309-a встановлено, що відповідно до актів форми №КБ-2в №№ 1-12 Відповідачем 1 виконано робіт на загальну суму 13 961 951,90 грн.
У ході вищевказаної перевірки під час з`ясування правильності визначення вартості ремонтно-будівельних робіт Управлінням Східного офісу Держаудитслужби у Запорізькій області встановлено, що до актів №№ 1-12 форми № КБ-2в за Договором №208-23Б про закупівлю робіт по об`єкту: «Капітальний ремонт житлового будинку по вул. Запорізька, 2-А з відновленням несучих конструкцій після потрапляння боєприпасів в м. Запоріжжя» включено ПДВ у загальній сумі 2 326 991,98 грн.
Зустрічною звіркою встановлено, що матеріали, вироби і конструкції, послуги машин та механізмів, вартість яких включено до актів форми № КБ-2В за Договором №208 23Б, ТОВ «Міське будівництво» придбано у інших суб`єктів господарювання з урахуванням ПДВ.
Під час співставлення вартості робіт та витрат, включених до актів форми № КБ-2В за Договором № 208-23Б, з вартістю робіт та витрат, визначеною з урахуванням вимог п. 197.15 ст. 197 ПК України (враховуючи компенсацію генеральному підряднику витрат на сплату податку на додану вартість за товарами/послугами, включеними до актів форми № КБ-2В), встановлено, що вартість робіт згідно з актами форми № КБ-2В завищена на 963 367,44 грн. 
До Господарського суду Запорізької області з позовною заявою звернувся заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах: позивача-1 – Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України (скорочене найменування – АГЕНТСТВО ВІДНОВЛЕННЯ), позивача-2: Східного офісу Держаудитслужби, до відповідача-1 – Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво» (скорочене найменування – ТОВ «Міське будівництво»), відповідача-2 – Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Запорізькій області про визнання недійсним пункту 3.1 Договору від 31.10.2023 №208-23Б в частині включення в ціну договору податку на додану вартість та стягнення в дохід держави 963 367,44 грн, з покладенням судових витрат у справі на відповідачів порівну. 
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі, яким позовні вимоги Прокурора задоволені повністю. 

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників скаржника, Відповідача-2, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного. 
Щодо доводів Скаржника пов`язаних із відсутністю у прокурора правових підстав для представництва інтересів держави у даній справі, оскільки предмет спору у справі фактично стосується правильності нарахування податку на додану вартість та стягнення відповідних сум податку на додану вартість, що не входить до компетенцій органів прокуратури та віднесено до компетенції податкових органів, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно із частиною 3 ст. 41 ГПК України у господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
У ст. 53 ГПК України унормовано, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу Позивача.
Відповідно до частини 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, в пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, пункті 26 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, пункті 8.5 постанови від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, пункті 80 постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах ( пункт 35 постанови від 27.02.2019 р. у справі № 761/3884/18). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (пункт 35 постанови від 27.02.2019 р. у справі № 761/3884/18, пункт 27 постанови від 26.06.2019 р. у справі № 587/430/16-ц ).
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України ( частина 2 ст. 19 Конституції України).
Пунктом 3 частини 1 ст. 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".
Згідно з абзацами 1, 2 частини 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом 4 цієї частини.
Абзац 3 частини 3 цієї статті передбачає заборону здійснення Прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.
Здійснивши аналіз абзацу 1 частини 3 ст. 23 названого Закону, Велика Палата Верховного Суду в пункті 37 постанови від 26.06.2019 р. у справі № 587/430/16-ц дійшла висновку, що Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
У пункті 76 постанови від 26.05.2020 р. у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду підтримала вищевказаний висновок та зазначила, що відповідно до частини 3 ст. 23 Закону прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття "компетентний орган" у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (пункт 27 зазначеної постанови). 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 р. у справі № 359/3373/16-ц у пунктах 82- 84 зазначила, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи відповідно до ст. 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" наділені повноваженням звернення до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень (пункт 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 р. у справі № 925/929/19 ). Отже, незалежно від того, хто саме звернувся до суду - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор, у судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин. Таким чином, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор.
За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пункті 69 постанови від 26.06.2019 р. у справі № 587/430/16-ц, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав Прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не Прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
Як вже зазначалося, позов у цій справі Прокурор подав в інтересах держави в особі, зокрема Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України.
Так, Запорізькою обласною прокуратурою під час виконання повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що положення Договору № 208-23Б по включенню до ціни робіт ПДВ не відповідає приписам п. 197.15 ст. 197 ПК України та підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, з урахуванням приписів Узагальнюючої податкової консультації щодо компенсації генеральному підряднику витрат на сплату податку на додану вартість за товарами/послугами, включеними до актів форми № КБ-2В, що є підставою для повернення 963 367,44 грн - суми ПДВ безпосередньо за будівельно-монтажні роботи.
За твердженням Прокурора, фінансування робіт за Договором № 208-23Б здійснювалось за рахунок фонду ліквідації наслідків збройної агресії, створеного у 2023 році у складі спеціального фонду Державного бюджету України. Метою вказаного фонду є ліквідація наслідків (у тому числі гуманітарних, соціальних, економічних), спричинених збройною агресією російської федерації проти України (ст. 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік»).
Сплата бюджетною організацією у ціні робіт ПДВ за державні ж кошти знижує ефективність використання бюджетних ресурсів. Це штучно завищує вартість будівництва та зменшує кількість чи якість житла, яке може бути надано громадянам. Відповідно, інтереси держави щодо максимальної віддачі від бюджетних асигнувань порушуються, адже кошти, призначені на будівництво, фактично не спрямовуються повністю на заплановану ціль – будівництво, відновлення житла за державні кошти.
Пред`явлення позову прокурором у цьому випадку зумовлено очевидним порушенням інтересів держави в бюджетній сфері, оскільки укладення оспорюваного у частині пункту договору разом із безпідставною сплатою коштів у вказаній сумі не спрямовані на забезпечення обороноздатності України (а тим паче на її зміцнення) з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів для цього.
Позивачами у позовній заяві прокурором визначено Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України та Східний офіс Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області.
Агентство відновлення є головним розпорядником та відповідальним виконавцем бюджетної програми 3111360 «Будівництво та відновлення об`єктів інфраструктури, житлового та громадського призначення, громадських будинків та споруд».
Відповідно до Положення про Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 439 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2023 № 193) Агенство відновлення є центральним органом виконавчої влади, основними завданнями якого є, зокрема, реалізація державної політики в частині здійснення заходів з будівництва (нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту), ремонту, модернізації інфраструктури, об`єктів житлової нерухомості, громадського призначення, виробничого комплексу, соціальної сфери, сфери житлово комунального господарства, благоустрою населених пунктів, управління побутовими відходами (об`єктів оброблення відходів, полігонів), інженерно-транспортної, енергетичної інфраструктури, захисних споруд цивільного захисту, військових об`єктів та майна, об`єктів у сферах авіаційного, залізничного (крім утримання), морського та внутрішнього водного транспорту, автомобільного транспорту загального користування, міського електричного транспорту, у сфері забезпечення енергетичної ефективності будівель, а також об`єктів і споруд оборонного та спеціального призначення.
Державна аудиторська служба України - єдиний орган виконавчої влади в Україні, який здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
Таким чином, прокурор правильно визначив позивачів у справі суд першої інстанції як компетентні органі, до повноважень яких віднесено здійснювати захист інтересів держави у спірних.
Як вбачається з матеріалів справи, у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Запорізькою обласною прокуратурою листом від 04.02.2025 №15/2-1456-25(15/2-794вих-25) повідомлено Агентство відновлення щодо виявлених порушень та необхідності вжиття заходів до звернення до суду із відповідним позовом.
За результатами його розгляду вказаний суб`єкт владних повноважень листом від 06.03.2025 № 1040/2/09-02/05-337/10-25 послався на можливість Служби здійснювати самопредставництво в судах України. Також Агентство відновлення зазначило, що скерувало на адресу Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Запорізькій області лист про вжиття заходів за фактом несплати ТОВ «Міське будівництво» сум ПДВ у розмірі 963 367,44 грн за договором від 31.10.2023 № 208-23Б.
Обласною прокуратурою листом від 04.02.2025 № 15/2-1456-25 (15/2-795вих-25) повідомлено Східний офіс Держаудитслужби та Управління Східного офісу Держаудитслужби у Запорізькій області щодо необхідності вжиття заходів до звернення до суду із відповідним позовом за фактом виявлених порушень.
За результатами його розгляду Управління Східного офісу Держаудитслужби у Запорізькій області листом від 26.02.2025 № 040817/584-2025 повідомило про обмеженість категорії справ, за якими зазначений орган контролю може звертатись до суду.
На час подання прокурором позову Східний офіс Держаудитслужби та Управління Східного офісу Держаудитслужби у Запорізькій області так і не звернулись до суду про стягнення з ТОВ «Міське будівництво» 963 367,44 грн.
Як вірно вказав місцевий господарський суд - незалежно від причин незвернення до суду Агентства відновлення та Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби, цей факт свідчить, що вказані державні органи не виконують своїх повноважень із захисту інтересів держави. Унаслідок нездійснення вказаними органами належних заходів інтереси держави залишаються незахищеними. У зв`язку із цим у прокурора виникло не тільки право, але й обов`язок відреагувати на їх порушення шляхом пред`явлення до суду цього позову. 
На виконання вимог, визначених абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Запорізькою обласною прокуратурою 12.09.2025 за вих. №15/2-1456-25 надіслано Агентству відновлення та Східному офісу Держаудитслужби повідомлення про звернення до господарського суду з позовною заявою.
Отже, підсумовуючи вищезазначене, участь прокурора у даній справі є виправданою та спрямованою на захист інтересів держави в оборонній та бюджетній сферах.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Укладений між Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Запорізькій області та ТОВ «Міське будівництво» договір № 208-23Б від 31.10.2023 про закупівлю робіт по об`єкту: «Капітальний ремонт житлового будинку по вул. Запорізька, 2-А з відновлення несучих конструкцій після потрапляння боєприпасів в м. Запоріжжя» за своєю правовою природою є договором підряду.
За приписами ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Згідно з ч.2 вказаної статті договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Відповідно до положень ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
Згідно з положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Приписи ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Статтею 217 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Частиною першою ст. 627 ЦК України урегульовано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). 
Статтею 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» визначено, що вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін. 
Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором
Згідно з пп. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі – ПК України) податок на додану вартість – це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розд. V цього Кодексу. 
Відповідно до пп. «а» п. 185.1 ст. 185 та п. 188.1 ст. 188 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. База оподаткування операцій з постачання товарів визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів. 
Таким чином, за своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).
Одночасно статтею 197 ПК України визначений перелік операцій, звільнених від оподаткування.
Зокрема, відповідно до пункту 197.15 ст. 197 цього Кодексу звільняються від оподаткування операції з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла та житла, що будується за державні кошти.
Поняття «будівництво житла за державні кошти», що містить у п. 197.15. ст. 197 ПК України, слід розуміти як будівництво за грошові кошти, що належать державі.
Поняттю «державні кошти» відповідає інше поняття, яке застосовується у чинному законодавстві «публічні кошти». Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відкритість використання публічних коштів» визначено, що публічні кошти - кошти державного бюджету, місцевих бюджетів, кошти суб`єктів господарювання державної і комунальної власності, отримані ними від їхньої господарської діяльності тощо.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать, зокрема, органи державної влади (орган законодавчої, органи виконавчої, судової влади), юридичні особи, які є установами, організаціями, які забезпечують потреби держави та є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів.
Отже, грошові кошти, що отримані відповідачем як підрядником і надавачем (постачальником) будівельно-монтажних робіт з будівництва житла є державними коштами, отриманими з державного бюджету, що відповідає умовам договору, які досліджені судом.
Оскільки предметом Договору №208-23Б є капітальний ремонт житлового будинку, фінансування якого передбачено за рахунок коштів Державного бюджету України, то операції за вказаним договором звільняються від оподаткування податком на додану вартість на підставі пункту 197.15 статті 197 ПК України.
Натомість п. 3.1 Договору №208-23Б містить положення щодо включення ПДВ до загальної суми договору та ціни робіт у розмірі, еквівалентному 20 % таких цін.
Суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що вказане положення договору у частині включення ПДВ до ціни товару суперечить п. 197.15 ст. 197 ПК України.
Хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку.
Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі №910/12764/20, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20 та від 10.02.2022 у справі №916/707/21.
Відтак, Податковим кодексом України чітко передбачено, що звільняються від оподаткування операції з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла та житла, що будується за державні кошти.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.01.2026 р. у справі № 909/753/24.
Щодо доводів апелянта, що спір у даній справі є спором про нарахування та сплату податку на додану вартість колегія суддів зазначає, що питання обов`язку платника податків при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою, не є предметом спору у цій справі. Зміст позовних вимог обґрунтовується прокурором порушенням приписів пункту 197.15 статті 197 Податкового кодексу в частині включення в ціну договору податку на додану вартість за господарською операцією, що звільнена від оподаткування ПДВ. Отже, з наведеного вбачається, що спори про визнання недійсними договорів (їх частини) у відповідності до приписів пункту 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України безпосередньо віднесені до суб`єктної юрисдикції господарських судів України.
Також, відхиляючи аргумент скаржника, що вимога прокурора про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво» коштів може бути задоволена виключно за наявності підстав для визнання недійсним спірного Договору в цілому, суд враховує, що виходячи з приписів ст. 217 Цивільного кодексу України законодавець не встановлює недійсності правочину через недійсність окремої його частини, але лише за умови, якщо є підстави вважати, що правочин міг би бути вчинений без включення до нього цієї недійсної частини.
Хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку.
Щодо вимоги прокурора про зобов`язання відповідача-1 повернути суму податку на додану вартість у розмірі 963 367,44 грн, сплачену за договором, то судом першої інстанції правильно встановлені правові підстави, виходячи з наступного.
За положеннями ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Отже, зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
З огляду на те, що оспорюване положення Договору №208-23Б по включенню до ціни робіт ПДВ не відповідає приписам п. 197.15 ст. 197 ПК України та визнано судом недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. ч. 1 ст. 215 ЦК України, то підстава для сплати 963 367,44 грн - суми ПДВ безпосередньо за будівельно-монтажні роботи відпала, дана сума коштів є перерахованою поза межами договірних платежів та має наслідком збагачення відповідача-1 за рахунок коштів державного бюджету, розпорядником яких є позивач-1, поза підставою передбаченою законом. 
Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для визнання п. 3.1 договору підряду від 31.10.2023 № 208-23Б в частині включення в ціну договору податку на додану вартість недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. ч. 1 ст. 215 ЦК України, та відповідно про стягнення сплаченої суми ПДВ на підставі ст. 1212 ЦК України.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі «Руїз Торіха проти Іспанії», ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р.» Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське будівництво» на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.01.2026 у справі № 908/2904/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 08.01.2026 у справі № 908/2904/25 – залишити без мін.
3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повна постанова складена 06.05.2026.

Головуючий суддя: Соп`яненко О.Ю. 

Суддя Джепа Ю.А. 

Суддя Мартинюк С.В.