Постанова
Іменем України
1 квітня 2026 року
м. Київ
Справа № 462/5662/19
Провадження № 61-8107св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув у порядку письмового провадження справу, 
учасниками якої є:
позивач -  ОСОБА_1 (далі - позивач), правонаступницею якого є ОСОБА_2 (далі - правонаступниця позивача),інтереси якої представляє адвокат Стасишин Роман Миронович (далі - адвокат позивачки),
відповідач - ОСОБА_3 (далі - відповідач), інтереси якого представляє адвокат Довгань Володимир Ігорович (далі - адвокат відповідача),
третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Третя Львівська державна нотаріальна контора (далі - третя особа),
провстановлення факту спільного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини
за касаційною скаргою відповідача на постанову Львівського апеляційного суду від 3 квітня 2024 року, яку ухвалила колегія суддів у складі Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
(1) Вступ
1. Позивач стверджував, що проживав спільно зі спадкодавицею у квартирі на момент відкриття спадщини та вів із нею спільне господарство. Вважав неправомірною відмову нотаріуса у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом, оскільки прийняв спадщину після смерті спадкодавиці. Тому звернувся до суду та просив встановити факт постійного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини.
2. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, тоді як апеляційний суд під час нового розгляду справи позов задовольнив. Мотивував тим, що на виконання вказівок Верховного Суду встановив належність відповідача, який є спадкоємцем, що прийняв спадщину, а позивач довів постійне проживання разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини.
3. У касаційній скарзі відповідач стверджував, що суд не взяв до уваги необхідність встановлення постійного, а не тимчасового проживання спадкодавиці з позивачем для визнання його таким, що прийняв спадщину.Доказів постійного проживання зі спадкодавицею позивач не надав.
4. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду мав відповісти на такі питання: (1) чи має значення постійний характер проживання спадкодавця зі спадкоємцем для визнання останнього таким, який прийняв спадщину? (2) чи можна розглянути за правилами спрощеного позовного провадження вимогу про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем? Вирішив, щовизначальним для прийняття спадщини є факт саме постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем. Закон не передбачає можливість розгляду такої справи за правилами спрощеного позовного провадження.
(2) Зміст позовної заяви
5. У вересні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив встановити факт його постійного проживання зі спадкодавицею - ОСОБА_4 (далі - спадкодавиця) - на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартирі АДРЕСА_1 (далі - квартира). Позов обґрунтував так:
5.1.  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавиця. За життя - 13 червня 2009 року - вона склала заповіт, згідно з яким на випадок смерті заповіла належну їй квартиру позивачу та ОСОБА_5 у рівних частках кожному.
5.2. Позивач прийняв спадщину після смерті спадкодавиці, бо на момент відкриття спадщини проживав разом із нею у квартирі та вів із нею спільне господарство.
5.3. Третя особа протиправно відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що він пропустив строк для прийняття спадщини і не надав докази спільного проживання зі спадкодавицею, яка була зареєстрована у квартирі одна.
(3) Зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
6. 4 лютого 2020 року Залізничний районний суд міста Львова ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову. Мотивував так:
6.1. Позивач не довів факт спільного проживання зі спадкодавицею не менше п`яти років до моменту відкриття спадщини.
6.2. В акті Львівського комунального підприємства «Балатон-409» від 14 грудня 2017 року (далі - акт від 14 грудня 2017 року) про проживання позивача у квартирі разом зі спадкодавицею і ведення ними спільного господарства немає відміток про реєстрацію позивача, тобто цей акт є неналежним доказом.
7. 15 вересня 2020 року Львівський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове - про задоволення позову. Мотивував так: 
7.1. Суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження.
7.2. Позивач надав належні докази (зокрема, копії квитанцій про сплату комунальних послуг за період із 2005 року до 2014 року та частково за 2018 рік, акт від 14 грудня 2017 року, довідку Комунального підприємства «Управляюча компанія «Надія» від 26 липня 2019 року № 4835) того, що не проживає за місцем його реєстрації у місті Стрию.
8. 24 листопада 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалив постанову, згідно з якою скасував постанову апеляційного суду та скерував до останнього справу на новий розгляд. Мотивував так:
8.1. Той суд не з`ясував, чи є належним відповідач, оскільки спадкодавиця склала заповіт на позивача та ОСОБА_5 ;
8.2. Необхідно врахувати висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 543/994/17. Згідно з цим висновком у справах про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем за наявності спору належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадках їхньої відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття - відповідний орган місцевого самоврядування.
(4) Провадження в апеляційному суді (новий розгляд справи)
9. 20 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд постановив ухвалу, згідно з якою залучив до участі у справі правонаступницю позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
10. 3 квітня 2024 року цей суд ухвалив постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове - про задоволення позову. Мотивував так: відповідач є спадкоємцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; позивач довів, що тривалий час проживав разом зі спадкодавицею, а відповідач це не спростував.
(5) Провадження у суді касаційної інстанції
11. 3 червня 2024 року адвокат відповідача сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 18993/0/220-24 від 3 червня 2024 року), у якій просив: (1) поновити строк на касаційне оскарження; (2) скасувати постанову апеляційного суду від 3 квітня 2024 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції від 4 лютого 2020 року; (3) зупинити на час розгляду касаційної скарги виконання постанови апеляційного суду.
12. 27 серпня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою поновив строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду, відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, відмовив у задоволенні заяви про зупинення виконання оскарженої постанови.
13. 2 червня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
14. Відповідач мотивував касаційну скаргу так:
14.1. Апеляційний суд не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2024 року у справі № 688/2822/22, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 303/1816/17 і від 10 листопада 2021 року у справі № 572/1774/20, про необхідність встановлення обставин саме постійного, а не тимчасового проживання спадкодавця зі спадкоємцем для визнання останнього таким, який прийняв спадщину.
14.2. Суд апеляційної інстанції не мотивував відхилення аргументів відповідача про неналежність і недопустимість доказів, які надав позивач. Жоден із цих доказів не підтверджує постійне проживання позивача зі спадкодавицею. Акт від 14 грудня 2017 року про постійне проживання позивача зі спадкодавицею ґрунтується на показаннях свідків, які самі не проживають постійно у будинку, в якому є квартира. Апеляційний суд належно не оцінив показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що позивач не проживав постійно зі спадкодавицею, а лише час від часу провідував її.
14.3. Позивач уже намагався захистити своє право шляхом звернення до суду з двома позовами про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавиці. Обидва позови Шевченківський районний суд міста Львова залишив без розгляду (ухвали від 5 лютого 2019 року у справі № 466/7869/18 і від 11 вересня 2019 року у справі № 466/4304/19).
(2) Позиції інших учасників справи
15. 7 жовтня 2024 року адвокат позивачки подав письмові пояснення (вх. № 31918/0/220-24 від 7 жовтня 2024 року). Мотивував так:
15.1. Доводи відповідача про те, що апеляційний суд обмежився встановленням лише факту спільного проживання, не відповідає дійсним обставинам справи. Цей суд дослідив обставини, які підтверджують постійне проживання позивача зі спадкодавицею.
15.2. Суд апеляційної інстанції у резолютивній частині оскарженої постанови допустив описку, а не порушення норм матеріального права, оскільки мотивував ту постанову відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 303/1816/17 і від 10 листопада 2021 року у справі № 572/1774/20. Зокрема, щодо необхідності встановлення обставин саме постійного, а не тимчасового спільного проживання спадкодавця зі спадкоємцем для визнання останнього таким, який прийняв спадщину. Тому безпідставними є аргументи відповідача про неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
15.3. Показання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на судовому засіданні не можуть спростувати дійсність документа (акта від 14 грудня 2017 року), який ці особи підписали власноручно із зазначенням їхніх паспортних даних.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції
16. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 27 серпня 2024 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача на підставах, визначених у пунктах 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
17. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
18. З огляду на вказаний припис Верховний Суд за загальним правилом переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження. 
(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій
(2.1) Чи має значення постійний характер проживання спадкодавця зі спадкоємцем для визнання останнього таким, який прийняв спадщину?
19. Позивач просив встановити факт постійного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, бо нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що вона проживала сама. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову через відсутність доказів постійного проживання позивача зі спадкодавицею. Апеляційний суд під час нового розгляду справи скасував це рішення й ухвалив нове - про задоволення вимоги позивача. Виснував, що останній правильно визначив відповідачем іншого спадкоємця й обґрунтував постійне проживання разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини.
20. Відповідач не погодився із задоволенням позову. У касаційній скарзі стверджував, зокрема, що позивач не підтвердив саме постійне проживання з ним спадкодавиці на час відкриття спадщини. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає доводи відповідача обґрунтованими.
21. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).
22. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
23. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
24. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша, третя та четверта статті 12 ЦПК України).
25. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України).
26. Факт прийняття спадщини тісно пов`язаний із постійним проживанням разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини. Проте чинне законодавство не передбачає можливості окремо встановити факт прийняття спадщини без встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Отже, юридичні наслідки зумовлює лише факт постійного проживання разом із спадкодавцем. Похідним від нього є факт прийняття спадщини (див. mutatis mutandis постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 грудня 2020 року у справі № 554/3192/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 1 липня 2024 року у справі № 461/7330/15-ц). 
27. У справах про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем за наявності спору належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадках їхньої відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття -відповідний орган місцевого самоврядування (див. mutatis mutandisпостанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 543/994/17).
28. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців (частини перша та друга статті 1296 ЦК України).
29. Суди першої й апеляційної інстанцій встановили такі обставини: 
- 30 червня 2009 року спадкодавиця склала заповіт, за яким заповіла належну їй на праві власності квартиру у рівних частинах ОСОБА_5 та позивачеві;
- 6 листопада 2017 року спадкодавиця померла;
-  ІНФОРМАЦІЯ_3 помер спадкоємець за заповітом - ОСОБА_5 ;
- 23 квітня 2018 року відповідач як спадкоємець ОСОБА_5 звернувся до Третьої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом;
- за заявою відповідача Третя Львівська державна нотаріальна контора завела спадкову справу № 227/2018 після смерті спадкодавиці;
- у листах від 16 серпня 2018 року № 2858/02-14 і від 5 вересня 2018 року № 3028/02-14 Третя Львівська державна нотаріальна контора повідомляла позивача про заведення спадкової справи. Зазначила, що він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини та роз`яснила, що у разі, якщо він має намір оформити свої спадкові права, необхідно звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Однак у матеріалах спадкової справи № 227/2018 року немає доказів отримання цих листів позивачем;
- 25 липня 2019 року позивач звернувся до Третьої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Осадчук І. М., зареєстрованим у реєстрі за № 492;
- 2 серпня 2019 року державний нотаріус Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З. В. у постанові № 1958/02-31 відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири;
- 30 листопада 2021 року нотаріус видала відповідачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири;
- згідно з актом від 14 грудня 2017 року позивач проживав у квартирі без реєстрації разом зі спадкодавицею до дня її смерті, і вони вели спільне господарство;
- згідно з довідкою № 4835 від 26 липня 2019 року, яку видало Комунальне підприємство «Управляюча компанія «Надія», позивач є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , однак у тій квартирі не проживає;
- у матеріалах справи є висновок від 6 листопада 2017 року щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання. У цьому висновку встановлена причина смерті спадкодавиці, він прочитаний у присутності ОСОБА_5 та позивача, що підтверджують їхні підписи;
- позивач записаний одержувачем лікарського свідоцтва про смерть спадкодавиці, що підтверджує його підпис у лікарському свідоцтві про смерть № 224 від 7 листопада 2017 року;
- позивач надав квитанції за період із жовтня 2005 року до серпня 2018 року про сплату наданих у квартирі комунальних послуг;
- допитані в апеляційному суді свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили, що акт від 14 грудня 2017 року вони підписали з метою отримання позивачем допомоги на поховання; пояснили, що він був приятелем сусідки - спадкодавиці, час від часу провідував її, однак постійно разом із нею не проживав;
- донька позивача - його правонаступниця - у суді апеляційної інстанції зазначила, що її батько у м. Стрию не проживав, бо жив разом зі спадкодавицею у квартирі в м. Львові.
30. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 листопада 2021 року вказав на необхідність урахування висновку щодо належності у таких справах відповідачів, якими повинні бути спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця. Під час нового розгляду справи апеляційний суд вказав, що відповідач є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_5 , у межах шести місяців після смерті спадкодавиці звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири як спадкового майна. Апеляційний суд вважав доведеним факт постійного проживання спадкодавиці з позивачем, необхідний для визнання останнього таким, який прийняв спадщину.
31. Колегія суддів не погоджується із висновками апеляційного суду щодо саме постійного проживання спадкодавиці із позивачем, оскільки для такого висновку цей суд не встановив необхідного набору фактів. Позивач надав докази того, що він не проживав за місцем його реєстрації, однак це не підтверджує постійне проживання разом зі спадкодавицею до дня її смерті. Згідно з квитанціями на оплату комунальних послуг, які дослідив апеляційний суд, платником була спадкодавиця, а не позивач. Сам по собі акт від 14 грудня 2017 року не може бути достатнім доказом постійного проживання з нею позивача. Висновок щодо її ненасильницької смерті, під час складання якого був присутнім позивач, підтверджує інші факти, ніж його постійне проживання зі спадкодавицею до дня її смерті. Тому обґрунтованими є доводи відповідача у касаційній скарзі про те, що позивач не надав належних і достатніх доказів, які б підтвердили саме факт постійного проживання разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини.
(2.2) Чи можна розглянути за правилами спрощеного позовного провадження вимогу про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем?
32. Відповідач у касаційній скарзі просив залишити в силі рішення суду першої інстанції. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає правильним висновок апеляційного суду про скасування рішення суду першої інстанції через те, що останній помилково розглянув цю справу за правилами спрощеного позовного провадження.
33. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина четверта статті 19 ЦПК України).
34. У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд (частина перша статті 274 ЦПК України).
35. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (частина друга статті 274 ЦПК України).
36. В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування (пункт 2 частини четвертої статті 274 ЦПК України).
37. За обставинами справи позивач звернувся до суду із позовом про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини з метою доведення прийняття останньої. 24 вересня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова постановив ухвалу, згідно з якою відкрив провадження у справі та визначив її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (т. 1, а. с. 45-46).
38. Оскільки предмет спору стосується спадкування, апеляційний суд правильно вважав помилковим висновок суду першої інстанції про можливість розгляду цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження.
(3) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
(3.1) Щодо суті касаційної скарги
39. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).
40. Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частини перша, третя статті 412 ЦПК України).
41. З огляду на висновки цієї постанови щодо застосування норм матеріального та процесуального права рішення та постанову судів попередніх інстанцій слід скасувати й ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
у х в а л и в:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
2. Рішення Залізничного районного суду міста Львовавід 4 лютого 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 3 квітня 2024 року скасувати й ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , правонаступницею якого є ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини.
3. З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції рішення Залізничного районного суду міста Львова від 4 лютого 2020 рокута постанова Львівського апеляційного суду від 3 квітня 2024 року втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий		В. І. Крат	
Судді		Д. А. Гудима	
		І. О. Дундар	
		Є. В. Краснощоков	
		П. І. Пархоменко