Справа № 167/730/25
Номер провадження 2/167/21/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Гармай І. Т.,
з участю:
секретаря судового засідання Ісакової Н. Ю.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представника третьої особи виконавчого коміте Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області Єфімчук В. Ф.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим в його інтересах представником Лук`янчук Вікторією Сергіївною до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – виконавчий комітет Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини і визначення місця проживання дитини
В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позицій учасників справи.
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача виконавчий комітет Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і визначення місця проживання дитини з батьком ОСОБА_1 .
Позов обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 19 листопада 2021 року розірвано. Під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_5 . Зазначає, що позивач разом з сином зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , проте наразі проживають в АДРЕСА_2 . Вказує, що позивач самостійно виховує сина, забезпечує належні умови проживання, активно бере участь у житті дитини: підтримує зв`язок з навчальним закладом, відвідує батьківські збори, контролює успішність та поведінку сина. Зазначає, що позивач офіційно працевлаштований, має стабільний дохід та позитивно характеризується за місце роботи. 
Ураховуючи вищенаведене просить встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 його неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 . 
Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.
26 січня 2026 року виконавчим комітетом Доросинівської сільської ради надіслано пояснення в яких зазначають, що комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Доросинівської сільської ради встановлено, що дитина ОСОБА_4 фактично проживає в м. Рівне з батьком ОСОБА_1 , навчається в Рівненському ліцеї № 26 і перебуває на утриманні свого батька. Мати дитини ОСОБА_3 не заперечує щодо постійного місця проживання та утримання дитини батьком ОСОБА_1 . Вказують, що мати також займається вихованням сина, матеріально забезпечує і постійно спілкується з сином в телефонному режимі, а на канікулах і у вихідні дитина проводить свій час з мамою в с. Доросині Луцького району Волинської області. Зазначає, що комісією встановлено, що вихованням дитини займаються обоє батьків, проте, оскільки дитина сама виявила бажання проживати з батьком ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 не заперечує. З урахуванням наведеного орган опіки і піклування виконавчого комітету Доросинівської сільської ради не заперечує щодо постійного місця проживання дитини з батьком ОСОБА_1 , так як дитина фактично проживає з ним.
02 лютого 2026 року представником позивача ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» надіслано письмові заперечення на пояснення надані виконавчим комітетом Доросинівської сільської ради в яких зазначає, що вказані пояснення не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідач фактично не бере участі у вихованні сина, не проживає разом із ним та не забезпечує щоденний догляд і базові потреби дитини. Твердження про те, що дитина на канікули та вихідні дні приїжджає до відповідача не відповідає дійсності, оскільки в с. Доросині він їздить до батьків позивача, а не до ОСОБА_3 . Вказує, що саме позивач забезпечує постійне проживання дитини, здійснює щоденний догляд, забезпечує харчування, лікування, навчання та несе повну відповідальність за фізичний, моральний та соціальний розвиток дитини. Зазначила, що надані щодо відповідача характеристики є упередженими, оскільки вона займає керівну посаду в Доросинівській сільській раді, що свідчить про наявність конфлікту інтересів. У зв`язку з чим, вказані документи не можуть вважатися об`єктивними та не повинні братися судом до уваги.

Позиція учасників в судовому засіданні.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що він в повному обсязі виконує свої батьківські зобов`язання. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, спілкується з сином по телефону, як часто він не знає. Вказав, що після розлучення син поживав разом з його батьками, а з 2023 року разом з ним у м. Рівне. Зауважив, що з 2021 року відповідач перестала брати участь в утриманні дитина, а з 2023 року – у вихованні сина. При цьому, на запитання суду щодо того чи він не вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав зазначив, що відповідач виконує батьківські обов`язки та любить дитину.
Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Зауважила, що позивач на даний час має бронювання і звертаючись до суду з цим позовом позивач не переслідував мету отримання відстрочки від мобілізації під час дії воєнного стану. Вказала, що на даний час дитині виповнилось 14 років, проте на момент подання позову було 13 років. Наголосила, що всі витрати по утриманню дитини несе виключно позивач, що стверджується доданими чеками. Зазначила, що позивач, на відміну від відповідача, турбується про дозвілля дитини, духовний розвиток.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Зазначила, що не заперечує щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_5 разом з батьком (позивачем), оскільки це вибір сина, якому на теперішній час 14 років і він сам може визначати з ким проживати. Ствердила, що приїжджаючи на вихідні чи канікули син проживає у бабусі і дідуся (батьків позивача) оскільки, зі слів дитини, він пам`ятає похорон бабусі. Зауважила, що кожний день спілкується з сином по телефону, при потребі і можливості надає кошти, оплачувала замовлення сина на Новій пошті. Вказала, що вона є у групі батьків шкільного «чату» у месенджері Viber та завжди при будь-якому зауваженні вчительки щодо поведінки чи оцінок сина завжди обговорює це з дитиною. Заперечує щодо утримання та виховання сина лише позивачем.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради в судове засідання не з`явилася. 17 квітня 2026 року представник третьої особи ОСОБА_6 на електронну адресу суду надіслала заяву в якій просила розгляд справи проводити у їхній відсутності. Зазначила, що висновок органу опіки і піклування від 23 грудня 2025 року № 08-01-2281/25 щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 підтримують в повному обсязі, просить прийняти рашення в інтересах дитини.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача виконавчого комітету Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області  ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що працює разом з відповідачкою ОСОБА_3 в Доросинівській сільській раді. Матір (відповідачка) підтримує регулярне спілкування з сином у телефонному режимі. Також свідок зазначила, що до органу опіки та піклування будь-яких звернень щодо визначення місця проживання дитини з батьком і перешкоджання в цьому відповідачем не надходило. 

Позиція дитини.
Заслухана в судовому засіданні дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив, що навчається у 8-В класі Рівненського ліцею № 26. Зазначив, що з батьком проживає впродовж 3 років, мама жодного разу не забороняла проживати з батьком, а навпаки надавала йому (дитині) право вибору. Пояснив, що коли приїжджає на канікули чи на вихідні в с. Доросині, то в мами не ночує, оскільки йому не комфортно, бо там померла бабуся. Вказав, що з мамою бачиться 2-3 рази на місяць, коли приїжджає в село. Зазначив, що мама цікавиться його справами, мама з татом долучені до батьківської групи 8-В класу в месенджері Viber. Вказав, що мама, тато, бабуся, дідусь та хрещені дарують йому гроші, а він купує приладдя для риболовлі. Пояснив, що мама не відвідувала його за місцем проживання в м. Рівне та не приходила до школи. Також повідомив, що відвідує храм разом із батьком, бабусею та дідусем, із матір`ю не ходив. Зазначив, що навчання англійської мови оплачує коштами, які надає йому тато. Орієнтовно 2 місяці тому мама забирала його з м. Рівне в село, за його посиланням в інтернеті купувала підсвітку в кімнату. Вказав, що рівною мірою і мама і тато є йому близькими людьми.

Процесуальні дії у справі.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 серпня 2025 року справу передано на розгляд судді Гармай І. Т.
Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 12 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 01 жовтня 2025 року за клопотанням представника позивача продовжено позивачу строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня вручення копії цієї ухвали.
Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 16 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 18 листопада 2026 року витребувано від служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради письмовий висновок про доцільність/недоцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 та копії матеріалів, що були підставою для його прийняття та підготовче засідання відкладено.
Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 10 грудня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про її участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 16 грудня 2025 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - виконавчий комітет Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області, як орган опіки та піклування. Продовжено строк підготовчого провадження та підготовче засідання відкладено.
Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 14 січня 2026 року задоволено клопотання представника позивача про її участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 27 січня 2026 року задоволено клопотання представника позивача про її участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 11 березня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Постановлено викликати в судове засідання для допиту як свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_9 .
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради.
Заслухавши учасників судового провадження, думку дитини, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить такого висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, що з 18 липня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 19 листопада 2021 року розірвано.
Під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
Згідно копії витягів з реєстру територіальної громади – Доросинівської територіальної громади № 2025/001277274, № 2025/001276499, сформованих 28 січня 2025 року місце проживання позивача ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Дитина ОСОБА_4 навчається в 7-В класі Рівненського ліцею № 26, що підтверджується довідкою виданою 20 березня 2025 року № 103/01-28 директором Рівненського ліцею № 26 Рівненської міської ради.
Позивач ОСОБА_1 приймає участь у шкільному житті свого сина ОСОБА_4 , долучений до батьківської групи класу в месенджері Viber, що дозволяє йому своєчасно отримувати важливу інформацію від класного керівника, адміністрації школи та інших батьків. ОСОБА_1 підтримує зв`язок з класним керівником, відвідує батьківські збори, цікавиться успішністю та поведінкою свого сина, своєчасно повідомляє про причини відсутності дитини на уроках, що підтверджується довідкою виданою 27 березня 2025 року № 01-28/123 директором Рівненського ліцею № 26 Рівненської міської ради.
Позивач ОСОБА_1 працює в ТОВ «Сервіс БудТранс» з 02 жовтня 2024 року на посаді радіоелектронщика. За час роботи зарекомендував себе як відповідальний та дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються його професійної діяльності і знаходяться в межах його компетенції. За результати у трудовій діяльності неодноразово нараховувались грошові премії. Взаємовідносини в колективі склалися хороші, підтримував співробітників в складний період, при цьому дотримується корпоративних правил і норм, що підтверджується характеристикою директора ТОВ «Сервіс БудТранс».
Згідно довідки про заробітну плату, дохід ОСОБА_1 за період з листопада 2024 року по квітень 2025 року склав 120000 грн.
Відповідно до договору оренди нерухомого майна від 06 листопада 2024 року, ОСОБА_1 є орендарем квартири АДРЕСА_3 .
З акту обстеження умов проживання від 02 жовтня 2025 року за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що квартира складається з 3 кімнат, з усіма комунальними зручностями: газ, вода, каналізація, електропостачання. Кімнати вмебльовані, наявна уся необхідна побутова техніка, речі повсякденного вжитку. Дитина займає окрему кімнату, обладнану усім необхідним: окреме спальне місце, стіл для занять. Стосунки в сім`ї дружні, не конфлікті, довірливі.
На підтвердження витрат позивача ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , зокрема на придбання продуктів харчування, до матеріалів справи додано копії квитанцій, переважна більшість яких датована жовтнем 2025 року, а також окремі квитанції від 23 грудня 2023 року, 01 травня 2025 року, 26 вересня 2025 року та 02 листопада 2025 року.
З копії договору № 041020853 укладеного 15 жовтня 2025 року між ТОВ «Комп`ютерна академія ШАГ РІВНЕ ПКО» та ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_4 отримує навчальні послуги за курсом «Мала Комп`ютерна Академія 5 грейд будні». Обрана замовником при укладенні договору форма оплати послуг – 9 частин на рік, вартість однієї частини становить: 2850 грн.
Згідно копії декларації № 0001-353А-5А10 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 05 грудня 2024 року дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває під наглядом сімейного лікаря приватного підприємства «МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР «СІМ`Я» ОСОБА_10 , декларація підписана законним представником ОСОБА_11 (відповідач).
Відповідно до копії декларації № 0001-ТХ7Х-1310 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 22 жовтня 2025 року дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває під наглядом сімейного лікаря приватного підприємства «МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР «СІМ`Я» ОСОБА_10 , декларація підписана законним представником ОСОБА_1 (позивач).
Відповідно до висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради ураховуючи інтереси малолітньої дитини виконавчий комітет Рівненської міської ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_12 з батьком ОСОБА_1 .
Згідно характеристики голови Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області ОСОБА_3 на даний час працює начальником служби у справах дітей Доросинівської сільської ради. За час роботи зарекомендувала себе як відповідальний, наполегливий і всебічно обізнаний працівник. Відповідально і сумлінно ставиться до своїх професійних обов`язків, у професійній діяльності, виважена, послідовна, вимоглива. Володіє позитивними особистісними якостями: дисциплінована, привітна, ввічлива і доброзичлива по відношенню до колег та тактовна. Користується повагою та авторитетом в колективі. Скарги на негативну поведінку ОСОБА_3 від жителів села не надходили, виконком Доросинівської сільської ради претензій до останньої не було.
З довідки про доходи встановлено, що ОСОБА_3 працює в Доросинівській сільській раді на посаді начальника служби у справах дітей. Загальна сума доходу за період з 01 липня 2025 року по 31 грудня 2025 року становить 160995,10 грн. 
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що позивач є його сином, а відповідач невісткою. Зазначив, що після розлучення син фактично сам займається вихованням та утриманням сина ОСОБА_5 , оплачує його гуртки: кікбоксингу, англійської та комп`ютерну академії ШАГ РІВНЕ. Вказав, що коли онук приїжджає на канікули, то завжди ночує у них вдома. Бувало, він просив відвезти його до мами, але це спілкування тривало лише 15–20 хв. Повідомив, що йому не відомо про наявність будь-якого спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини. Зазначив, що онук близько місяця допомагає священнику під час служби у храмі.
Свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що позивач є його рідним братом. Зазначив, що протягом останніх кількох років дитина ОСОБА_5 проживає разом із батьком (позивачем) у м. Рівне, який повністю утримує сина та забезпечує його всім необхідним. Зі слів брата йому відомо, що відповідач участі у вихованні та утриманні сина не приймає. Вказав, що ОСОБА_5 неодноразово просив відвезти його до мами і був там 15–20 хв. Повідомив, що 2 рази відповідач забирала сина на прогулянку, купувала йому печиво та солодощі.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він є кумом позивача, знайомі з 2019 року. Зазначив, що дитина ОСОБА_5 проживає з позивачем в м. Рівне, неодноразово був у них вдома на свята. Вказав, що позивачем забезпечено всі умови для проживання дитини, ОСОБА_13 (позивач) забезпечує сина матеріально. Повідомив, що йому не відомо про наявність будь-якого спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини. Вказав, що позивач повідомляв про те, що йому потрібно засвідчити, що дитина проживає з ним.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається зі спеціального Закону України «Про охорону дитинства» та інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
За приписами ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Згідно з ч. 1 ст. 14 та ч. 1 ст. 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.
У ч. 4 ст. 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Частиною 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст. 150-151 СК України.
За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Частиною 1 ст. 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно з ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст. 164 СК України).
Згідно з ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 1, 2 ст. 15 Закону «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ч. 2 – 4 ст. 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно з ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).
Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав.
Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Аналогічні положення закріплені у ст. 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно з ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі, у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 .
Позивач та його представник стверджують, що після розірвання шлюбу позивач самостійно виховує сина, забезпечує належні умови проживання та активно бере участь у житті дитини: підтримує зв`язок з навчальним закладом, відвідує батьківські збори, контролює успішність та поведінку сина, метою визначення місця проживання дитини з батьком необхідне для оперативного вирішення питань пов`язаних з життєдіяльністю дитини (виїзд дитини за кордон, зміна реєстрації місця проживання) і не пов`язане з отриманням відстрочки під час мобілізації. 

Щодо вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання сина.
Сімейним Кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само, як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини, тому факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Надані позивачем докази свідчать лише про проживання дитини разом з батьком, проте відсутні докази ухилення матері від участі у вихованні дитини. При цьому проживання відповідачки окремо не може бути підставою для встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, оскільки зазначене не перешкоджає матері спілкуватися та приймати участь у вихованні дитини. Як пояснила відповідач та ствердила в своїх поясненнях дитина, незважаючи на окреме проживання матір бере участь у вихованні сина, постійно спілкується з дитиною у телефонному режимі, обізнана з успішністю в навчанні та поведінкою в школі.
Матеріали справи не містять доказів, що відповідачка позбавлена батьківських прав відносно своєї дитини, як і відсутні докази, що свідчать про неможливість останньої виконувати свої батьківські обов`язки. Більше того, в судовому засіданні позивач ствердив, що відповідач любить дитину і виконує батьківські обов`язки.
При цьому навіть за умови того, що мати не бере участі у забезпеченні дитини та не надає їй матеріальну допомогу, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей.
Враховуючи викладене, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, з огляду на які обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені тільки актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (п. 73, 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22).
При цьому, позивач у цій справі не довів легітимної мети необхідності встановлення в судовому порядку факту самостійного виховання та утримання дитини.
У постанові від 13 березня 2024 року у справі № 495/2284/23 Верховний Суд вкотре наголосив, що дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків.
З огляду на наведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту самостійного виховання та утримання сина.
Натомість, на переконання суду, найкращим інтересам дитини відповідає спільна опіка (виховання та утримання) батьком та матір`ю дитини, оскільки у матеріалах справи відсутні докази протипоказань для такого.

Щодо вимоги про визначення місця проживання сина разом із батьком.
Під час розгляду справи судом встановлено, що між сторонами фактично відсутній спір щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , вони узгодили його місце проживання і спільна дитина сторін - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 впродовж тривалого періоду проживає разом із батьком – ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , яке і обрала неповнолітня дитина. Тобто, такі відносини відповідають приписам, передбаченим у ст. 160 СК України.
У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що положення статті 162 СК України покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання.
Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.
В основному, під спором про право розуміють опір, перешкода у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право. Спір про право може виникнути виключно у разі порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів особи, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.
З іншого боку, необхідною умовою порушення судового провадження є наявність певного спору, конфлікту, що виник із суспільних відносин, які опосередковуються правом.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що в кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору. Така незгода має втілюватись у вчиненні учасником процесу об`єктивно необхідних дій для відновлення порушеного права.
З наданих в судовому засіданні пояснень дитини ОСОБА_4 встановлено, що мама(відповідач) жодного разу не забороняла йому проживати з батьком, а навпаки надавала право вибору. 
На теперішній час, син сторін досягнув 14-річного віку і вправі сам обирати місце проживання, яке він обрав разом з батьком (позивачем).
Отже, втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені статтею 161 СК України.
У постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 464/5348/21 Верховний Суд звертав увагу, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Вище наведені докази в сукупності та встановлені судом обставини справи вказують на те, що відсутні будь-які підстави вважати, що право батька на визначення місця проживання сина ОСОБА_5 із ним не визнається, заперечується матір`ю дитини наразі немає, докази про таке в матеріалах справи відсутні і під час судового розгляду судом не здобуті.
А тому, на переконання суду, правових підстав для вирішення питання про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 із батьком на час розгляду справи немає, оскільки дитина зареєстрована і проживає з батьком і його право не оспорюється.
Суд вирішує спір, що реально виник, і не робить припущень щодо обставин і фактів, які ще не виникли, та не регулює правовідносин щодо обставин проживання дитини, які не існують. Звернення до суду про вирішення спору одного з батьків, право якого не порушено, дає підстави для відмови у задоволенні позову.
Ураховуючи наведені вище норми матеріального права, у повному обсязі встановивши в сукупності всі фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, ураховуючи якнайкращі інтереси дитини, суд доходить переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат.
За відсутності підстав для задоволення позову, понесені судові витрати не підлягають до відшкодування.
Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 , поданого в його інтересах представником ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – виконавчий комітет Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини і визначення місця проживання дитини – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата складення повного судового рішення 01 травня 2026 року.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Представник позивача: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, місцезнаходження: вул. Шевченка, буд. 45, м. Рівне, Рівненська область, код ЄДРПОУ 25675397.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради: ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_6 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – виконавчий комітет Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області, місцезнаходження: вул. Миру, 60, с. Доросині, Луцький район, Волинська область, код ЄДРПОУ 04333201.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – виконавчий комітет Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області: ОСОБА_7 , АДРЕСА_7 .

Головуючий суддя І. Т. Гармай