Єдиний унікальний номер 341/700/26 
Номер провадження 2/341/699/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року       місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі 
головуючого судді   Аннишина С.І., 
за участю секретаря судового засідання:  Рарик В.С.   розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:

До Галицького районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 09057-06/2023 від 07.06.2023 в розмірі 40 000 гривень 00 копійок.
В обґрунтування поданого позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» зазначено про те, що 07.06.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту №09057-06/2023
Відповідно до умов указаного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. 
Однак відповідачка умови кредитного договору не виконала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість за кредитним договором.
16.11.2023 року ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» уклали Договір факторингу №16112023. Згідно з вищевказаним Договором ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «ТОВ «Аванс Кредит» включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 09057 06/2023 від 07.06.2023.
Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед за кредитним договором становить 40 000,00 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту – 4000,00 грн та заборгованість за процентами – 36 000,00 грн, яку ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в порядку переуступки просить стягнути на його користь із ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 29 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит -Капітал» у судове засідання не з`явився. У позовній заяві розгляд справи просив проводити за відсутності представника позивача.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. 30 квітня 2026 року через підсистему «Електронний суд» скерувала відзив на позовну заяву. Просить здійснювати розгляд справи її відсутності. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У разі часткового задоволення позову — зменшити розмір нарахованих відсотків як неспівмірний з сумою основного боргу, який призводить до надмірного його збільшення.
Разом з позовною заявою представник позивача ОСОБА_2 подав клопотання про витребування доказів, за змістом якого просив суд витребувати у АТ «Універсал Банк» інформацію про надходження на рахунок банківської картки № НОМЕР_1  коштів у розмірі 4 000,00 грн.
Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання, оскільки всупереч вимогам пункту 4 частини 2 статті 84 ЦПК України, позивачем не надано суду доказів вжиття заходів для отримання доказу самостійно та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Інших заяв, клопотань від сторін не надходило.
В судове засідання сторони не з`явилися.
Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні фактичні обставини.
07 червня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання фінансового кредиту № 09057-06/2023 на підставі заявки-анкети клієнта на отримання фінансового кредиту (далі – Договір).
За пунтом 1.1. Договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 4000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Кредит надається строком на 360 днів. Дата надання кредиту 07.06.2023. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування. Дата погашення кредиту 31.05.2024 (пункт 1.2 Договору).
Згідно з пунктом 1.4. Договору процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.2 цього договору, відповідно до якого, якщо клієнт 01.07.2023, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку в розмірі 50,00% на перший платіж (розрахунковий період) відповідно до Графіку платежів.
Відповідно до пункту 1.5. Договору, клієнт зобов`язується сплачувати проценти кожні 25 днів. 
Відповідно до пункту 1.6 Договору, кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, уключаючи використання реквізитів платіжної картки №4731 – 18ХХ - ХХХХ – 1906.
Договір підписано позичальницею електронним підписом «W2291».
Сторонами також погоджено графік платежів, що є Додатком №1 до Договору 09057-06/2023, згідно якого реальна річна процентна ставка 133859,83 відсотки річних, загальна вартість кредиту – 40 000,00 грн.
Вказані умови відображені також у паспорті споживчого кредиту.
Згідно з довідкою про ідентифікацію Договір підписано ОСОБА_1 із застосуванням одноразового ідентифікатора «W2291», який відправлено їй 07.06.2023 на номер телефону мобільного оператора НОМЕР_2 .
Відповідно до інформації, наданої ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №3466_250630130024 від 30.06.2025, через сервіс онлайн платежів «iPay» 07.06.2023 відбулося зарахування коштів у сумі 4 000,00 грн на карту маска якої НОМЕР_1 , номер транзакції в системі 248239158.
Згідно з розрахунком заборгованості, який наданий ТОВ «Аванс Кредит» за період з дати укладення договору - 07.06.2023 по 16.11.2023 позичальниця не здійснювала жодних платежів., загальна сума заборгованості за цей період становить 20 300,00 грн: 4 000,00 грн –тіло кредиту, 16300,00 грн – відсотки. 
16 листопада 2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір факторингу №16112023, відповідно до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» відступило за плату ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №16112023 від 16.11.2023, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» отримало правого вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №0057-06/2023 на загальну сум заборгованості 20 300,00 грн: 4000,00 грн – тіло кредиту та 16 300,00 грн – проценти за користування кредитом.
Відповідно до розрахунку заборгованості, який наданий ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за період з 17.11.2023 по 31.05.2024, загальна заборгованість відповідачки за Договором за весь строк кредитування становить 40 000,00 грн: 4 000,00 грн тіло кредиту та 36 000,00 грн - відсотки за користування таким.
Отже, судом встановлено, що спірні правовідносини, які виникли на даний час між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»  та ОСОБА_1 є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини).
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у пін мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).
Згідно з частина 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень частина 1 статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини 2 статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 07 червня 2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту №09057-06/2026.
ОСОБА_1 вказаний договір у визначеному Законом України «Про електронну комерцію» порядку погоджено із позичальником та підписано одноразовим ідентифікатором «W2291».
Сторонами визначено та погоджено розмір кредиту, строк кредитування, розмір відсоткової ставки, періоди здійснення обов`язкових платежів, а також суми платежів у них.
За вказаним договором позичальниця отримала доступ до кредитних коштів в сумі 4000,00 грн, які були перераховані на її картковий рахунок, який вона зазначила у договорі через систему он-лайн платежів iPay, що підтверджується інформацією наданою ТОВ «Універсальні платіжні рішення».
У відзиві на позов відповідачка не заперечила та жодним чином не спростувала факт укладення договору та отримання кредитних коштів.
Указані встановлені обставини дозволяють суду зробити висновок про те, що відповідачкою грошові кошти за цим кредитним договором були отримані на виконання умов договору. Однак, після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 не повернула грошові кошти та не сплатила проценти за користування такими, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість.
Відповідно до розрахунку заборгованості який наданий кредитодавцем, за період з дати укладення договору (07.06.2023) по 16.11.2023 сума цієї заборгованості становить 20300,00 грн: 4000, 00 грн - тіло кредиту та 16300,00 грн – проценти за користування кредитом.
В подальшому право вимоги за вказаними кредитним договором передано позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на підставі договору факторингу №16112023
Так, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним Договором №09057-06/2023 від 07.06.2023 за період з 17.11.2023 по 31.05.2024 позивачем здійснено донарахування відсотків за період з 17.11.2023 по 31.05.2024, тобто в межах строку кредитування - 360 днів. При цьому, відсотки нараховані за ставкою 2.50 відсотків за один день користування кредитом.
Загальна заборгованість ОСОБА_1 за весь строк кредитування становить 40000,00 рн, з них 4 000,00 грн тіло кредиту та 36 000,00 грн процентів за користування таким.
Разом з тим, суд не погоджується із нарахованими позивачем відсотками за користування кредитом в розмірі 36 000,00 грн, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно з частиною першою та другою статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Дослідивши надані позивачем розрахунки заборгованості за договором від 07.06.2023 № 09057-06/2023, суд установив, що проценти нараховувались з 07.06.2023 до 31.05.2024 (включно) за ставкою 2,50% на день, тобто по 100,00 грн за день. Залишок нарахованих, але не погашених процентів з врахуванням оплат становить 36 000,00 грн.
Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вищезазначену статтю було доповнено частиною п`ятою згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ від 22.11.2023. При цьому вищезазначеним Законом прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» також було доповнено пунктом 17, відповідно до якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: 
- протягом перших 120 днів - 2,5 %; (з 24.12.2023 до 21.04.2024 включно); 
- протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 22.04.2024 включно до 19.08.2024 включно);
- з 20.08.2024 включно та надалі - 1%.
Кредитний договір укладено 07.06.2023.
Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до приписів частин 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
У частині 1 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що положення Договору в частині встановлення процентів за користування кредитними коштами у розмірі понад 1,5 % на день у період з 22.04.2024 до 31.05.2024 є нікчемними. Тому нарахування процентів за Договором у цій справі з розрахунку 2,5 % на день є необґрунтованим. 
Отже, за період з 22.04.2024 до 31.05.2024 (40 днів) проценти підлягають нарахуванню за ставкою 1,5 % на день та їх розмір становить 2 400,00 грн (4 000 х 1,5 % х 40).
Таким чином, загальна заборгованість за процентами, з врахуванням нарахованих та несплачених за період з 07.06.2023 до 21.04.2024 у сумі 32 000,00 грн, яку має право нараховувати позивач відповідачу, становить 34 400,00 грн (32 000,00 + 2 400,00), і саме такі вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню.
При цьому, суд враховує, що відповідачем суду не надано будь-яких доказів на спростування достовірності наданого позивачем розрахунку або помилковості обрахованої заборгованості за тілом кредиту та простроченими процентами, яка підтверджується наданими позивачем доказами.
При ухваленні рішення суд враховує те, що основними економіко-правовими характеристиками кредиту є строковість, зворотність та платність. За відсутності хоча б однієї з цих ознак договірні відносини між сторонами не можуть вважатися відносинами кредиту. Відтак, у кредитних правовідносинах проценти є платою за користування коштами подібно до плати за користування будь-яким іншим майном, а обов`язок позичальника сплатити проценти є елементом конструкції кредитного зобов`язання за участю спеціального суб`єкта банка або фінансової установи.
З письмових доказів, які надані позивачем в обґрунтування позовних вимог вбачається, що між сторонами виникли саме кредитні відносини, а тому до стягнення підлягає як сума отриманого кредиту в сумі 4 000,00 грн так і відсотки, які підлягають сплаті за його користування у сумі 32 400,00 грн.
Разом з тим, відповідачка ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву клопотала про зменшення судом відсотків, оскільки такі є надміру завищеними та такими, що не відповідають принципу розумності і справедливості.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12.02.2025 справі № 679/1103/23, вважаючи зокрема, що за певних обставин суми, нараховані за договором, можуть бути зменшені судом з огляду на принципи справедливості, розумності та пропорційності. 
Судом установлено, що умови договору дають право на нарахування відсотків у сумі 34200,00 грн, але сума таких більш, ніж у вісім разів перевищує тіло кредиту, а тому суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг. З огляду на принципи добросовісності, справедливості й розумності, суд вважає за необхідне зменшити суму нарахованих відсотків до 20 000,00?грн.
Щодо судових витрат 
У позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідачки судові витрати на правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн. На підтвердження цього подав договір про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025, акт надання послуг №307 від 10.04.2026, детальний опис наданих послуг від 10.04.2026.
Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Пунктом 1 частиною 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
А тому, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню в сумі 4 800,00 грн із розрахунку: 24000*8000/40000.
З відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 1 597,44 грн із розрахунку: 24000*26622,4/40000.
Керуючись статтями 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит - Капітал» заборгованість за кредитним договором в розмірі 24 000 (двадцять чотири тисячі) гривень 00 копійок, з них: 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок - заборгованість за тілом кредитом та 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок заборгованість за процентами.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал», місцезнаходження юридичної особи: 79000, вул. Смаль-Стоцького 1, кор. 28, м.Львів, код ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .           Повний текст рішення складено 01 червня 2026 року

  Суддя	Святослав АННИШИН