Справа № 752/24450/24
Провадження № 2/638/6009/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року  Шевченківський районний суд міста Харкова

у складі головуючого судді: Хайкіна В.М.,
за участю секретаря: Кирилішиної М.О.,
з участю представника позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє від імені неповнолітньої ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Нелюба Марина Анатоліївна, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання правочину недійсним та припинення права власності,-
ВСТАНОВИВ:

14.11.2024 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» в особі представника – Яременка О.В. до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє від імені неповнолітньої ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Нелюба Марина Анатоліївна, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання правочину недійсним та припинення права власності, згідно прохальної частини якої просить суд: визнати недійсним договір дарування 1/3 частини квартири з припиненням права на аліменти, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 102,2 кв.м., житлової площі 54,5 кв.м., укладеного від 12.04.2024 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі №323; відновити становище, яке існувало до порушення, а саме: шляхом повернення права власності на: 1/3 частини квартири з припиненням права на аліменти, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 102,2 кв.м., житлової площі 54,5 кв.м., укладеного від 12.04.2024 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , та внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; стягнути солідарно з ОСОБА_2 , з ОСОБА_3 на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 056,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Акціонерним товариством «Агропросперіс Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфатранссервіс» було укладено Генеральний кредитний договір №1008 від 18.04.2023 року. Між АТ «Агропросперіс Банк» та ТОВ «Альфатранссервіс» було укладено кредитну угоду №2-1008-9.0/9 від 04.05.2023 року до Генерального договору. Між АТ «Агропросперіс Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пейпер Некст» було укладено договір поруки №2-1008-пор-ПН від 04.05.2023 року. Між АТ «Агропросперіс Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №2-1008-пор-ЛМЮ від 04.05.2023 року. Позивачем в повному обсязі було виконано свої зобов`язання перед ТОВ «Альфатранссервіс» за кредитною угодою до Генерального кредитного договору щодо надання кредитних коштів, проте позичальник та відповідач ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитною угодою та за договором поруки щодо повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконали, що змусило банк звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитною угодою та договорами поруки. Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.08.2024 року у справі №922/747/24, позовні вимоги банку задоволено частково; стягнуто солідарно з ТОВ «Альфатранссервіс», ТОВ «Пейпер Некст», ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитною угодою №2-1008-9.0/9 від 04.05.2023 року до Генерального кредитного договору №1008 від 18.04.2023 року станом на 01.03.2024 року у розмірі 2 191 187,50 грн. та витрати зі сплати судового збору. Вказане рішення набрало законної сили 05.09.2024 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Нелюби Марини Анатоліївни від 04.10.2024 року відносно ОСОБА_2 відкрито наступні виконавчі провадження: ВП №76218969 з примусового виконання наказу №922/747/24 та ВП №76219057 з примусового виконання наказу №922/747/24. У вказаних виконавчих провадженнях 04.10.2024 року були накладені арешти на майно боржника ОСОБА_2 . Вказана сума боргу та судового збору на даний час в процесі виконання судового рішення з боржника ОСОБА_2 не стягнута. При примусовому виконанні рішення суду від 05.08.2024 року у ВП №76218969 приватний виконавець виявив майно, яке було відчужено ОСОБА_2 за наявності невиконаного грошового зобов`язання. 12.04.2024 року між ОСОБА_2 , від імені якого діє ОСОБА_5 , на підставі довіреності, та ОСОБА_3 , що діє від імені неповнолітньої ОСОБА_4 , було укладено договір дарування 1/3 частини квартири з припиненням права на аліменти, посвідчений Прокудіною Людмилою Дмитрівною приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №323. Позивач зазначає, що відчуження зазначеного майна відповідачем відбулось через 36 календарних днів після звернення банку до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення заборгованості та через 4 календарні дні після відкриття 09.04.2024 року Господарським судом Харківської області провадження у справі №922/747/24. Відчуження власного майна відповідачем призвело до неможливості звернення стягнення на зазначене майно у виконавчому провадженні №76218969, а також завдає майнової шкоди позивачу та порушує інтереси останнього. Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 достовірно знав, що строк виконання зобов`язань за кредитною угодою настане 16.12.2024 року та на дату укладення договору дарування від 12.04.2024 року був обізнаний про звернення банку із позовом до суду про стягнення заборгованості. Сторони оспорюваного договору дарування від 12.04.2024 року не здійснювали розрахунки на його виконання, а передача 1/3 частини квартири відбулось на безоплатній основі неповнолітній дитині з метою уникнення звернення стягнення на частину квартири. Оспорюваний правочин був вчинений відповідачем з метою уникнення останнім сплати боргу у виконавчих провадженнях та відповідно уникнення виконання двох наказів на примусове виконання рішень, що позбавив позивача в майбутньому законних майнових прав, іншого майна, на яке могло б бути звернуто стягнення в процесі примусового виконання судового рішення та відповідно відповідач ухилився від сплати коштів. Отже, на думку позивача, оспорюваний правочин має усі ознаки фраудаторного, оскільки спрямований саме на уникнення звернення стягнення в майбутньому на майно потенційного боржника, тому являє собою зловживання правом та порушує засади цивільного законодавства. Таким чином, позивач вважає, що договір дарування 1/3 частини квартири, укладеного 12.04.2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що діє від імені неповнолітньої ОСОБА_4 слід визнати недійсним з подальшим відновленням становища, яке існувало до порушення права.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.11.2024 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє від імені неповнолітньої ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Нелюба Марина Анатоліївна, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання правочину недійсним та припинення права власності передано на розгляд за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.12.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
11.02.2025 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзвив на позов, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вимоги відзиву обґрунтовані тим, що спільне сімейне життя між відповідачами не склалось, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30.06.2011 року у справі №2-4527/11 шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачі усно домовились про те, що ОСОБА_2 щомісячно буде фінансово допомагати спільній дочці. Проте, 27.02.2024 року Голосіївським районним судом м. Києва було видано судовий наказ №752/4180/24 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утриманні дитини ОСОБА_4 . Відповідач ОСОБА_2 перебував у скрутному фінансовому становищі та не міг сплачувати аліменти та запропонував колишній дружині подарувати доньці 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 в обмін на припинення права на аліменти. 10.04.2024 року представники відповідачів отримали дозвіл від Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації на укладення договору дарування за №202. Після дотримання всіх необхідних процедур та отримання документів, 12.04.2024 року між відповідачами було укладено договір дарування 1/3 частини квартири з припиненням права на аліменти. Укладення вказаного договору мало на меті врегулювання питання обов`язку відповідача ОСОБА_2 на утримання його неповнолітньої дитини. Відповідач зазначає, що співвласником спірної квартири є неповнолітня донька відповідачів, а тому позивач і так би не зміг звернути стягнення на майно відповідача ОСОБА_2 . Відповідач зазначає, що позиція позивача ґрунтується лише на доводах, які не мають жодних доказів. Визнання договору фіктивним, стане наслідком у вигляді збільшення боргів у відповідача, адже через скасування договору дарування у відповідача крім виконання зобов`язань за договором поручительства, з`явиться ще й борг з аліментів. Таким чином, позивач нанесе ще більшої шкоди своїм правам та інтересам, визнаючи договір дарування з припиненням права на аліменти на неповнолітню ОСОБА_4 недійсним. 
18.02.2025 року від представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Ткаченко Ю.О. до суду надійшов відзив на позов, в якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що договір дарування було щирим, безумовним, безвідплатним та переслідувало на меті компенсувати душевні втрати і доньки і колишньої дружини після розлучення. Представник відповідача зазначає, що імітація договору дарування спростовується наступним: - внаслідок дарування ОСОБА_4 1/3 квартири АДРЕСА_2 , право власності на дане нерухоме майно повністю перейшло до членів однієї родини; - часткою 1/3 квартири АДРЕСА_2 , Відповідач 1 - ОСОБА_2 фактично не користувався з 2011 року; - фактичне не користування часткою квартири підтверджує, що сторони воліли та досягли наслідків правочину, а саме переходу 1/3 квартири АДРЕСА_2 , у власність ОСОБА_4 , яка і так перебувала у користуванні та володінні ОСОБА_4 ; - родинні відносини між відповідачами припинилися задовго до виникнення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 , що підтверджується укладанням шлюбу з іншим чоловіком, народженням другої дитини та зміною прізвища доньки ОСОБА_6 з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 »; - квартира не може бути поділена в натурі на три частини, отже цілком природнім є зменшення кількості співвласників задля більш упорядкованої реалізації всіх правомочностей тріади права власності; - відчуження на користь рідної доньки є не чим іншим як компенсація ОСОБА_4 недоотриманого утримання за всі роки. Судовий наказ від 27 лютого 2024 року, виданий Голосіївським районним судом м. Києва у справі № 752/4180/24, не скасований і є чинним станом на теперішній час; - позивач звернувся з позовом до Господарського суду Харківської області у березні 2024 року. Провадження у господарській справі № 922/747/24 відкрито 09.04.2024 року. ОСОБА_3 не є поручителем, позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження не отримувала і не могла отримати, оскільки не була учасником справи №922/747/24, та не повідомлялася про укладання ані договорів позики, ані договорів поруки. На момент укладання договору дарування ОСОБА_3 не було відомо про існування гіпотетичних претензій до Відповідача 1 - ОСОБА_2 . Тобто, при пред`явлення позовних вимог, позивач зобов`язаний навести докази того, що правочин є фіктивним. Тобто, як зазначає представник відповідача, позивач не навів належні докази того, що правочин є фіктивним, а застосовує лише припущення. 
24.02.2025 року від представника позивача Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» - Яременка О.В. до суду надійшла відповідь на відзив.
04.03.2025 року від представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Ткаченко Ю.О. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 06.05.2025 року, у задоволенні клопотання представника позивача Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» - Яременка О.В. про витребування доказів відмовлено.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 30.07.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» - Яременко О.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представники в судове засідання не з`явились, проте представники відповідача ОСОБА_3 – адвокати Шевченко Д.С. та Ткаченко Ю.О. під час судового розгляду висловили свої заперечення щодо позову та просили відмовити у його задоволенні.
Від третьої особи – приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Нелюби Марини Анатоліївни в матеріалах справи міститься заява з проханням розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, причину неявки не повідомили, про час та місце слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином.
Суд, дослідивши доводи сторін, викладені у письмових заявах по суті справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що 04.05.2023 року між Акціонерним товариством «Агропросперіс Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №2-1008-пор-ЛМЮ, відповідно до п. 1.2 Договору визначено, що сторони цього Договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед банком відповідати в повному обсязі по зобов`язанням Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфатранссервіс», які виникають з умов кредитної угоди №2-1008-9.0/9 від 04.05.2023 року до Генерального кредитного договору №1008 від 18.04.2023 року з усіма змінами та доповненнями до нього, за умови якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 1 993 000,00 грн., а позичальник зобов`язується перед банком повернути кредитні кошти, шляхом сплати суми кредиту (частини кредиту) в терміни встановлені кредитним договором, щомісячної сплати процентів, комісій, а також штрафів та пені, в розмірах, строки та на умовах, обумовлених кредитним договором. Строк остаточного виконання зобов`язань за кредитним договором – не пізніше 16.12.2024 року у відповідності до положень кредитного договору та/або договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору.
Пунктом 1.3 Договору визначено, що сторони встановлюють, що зобов`язання поручителя перед банком є безумовними і ніяких інших умов, крім передбачених цим Договором та вказаним в п. 1.2 Договору – не потребують.
Згідно пункту 1.4 Договору, поручитель відповідає перед Банком за виконання Боржником зобов`язань за кредитним договором, в обсязі визначеному у п. 1.2 цього Договору, в тому числі й в разі пред`явлення банком вимоги до боржника достроково виконати зобов`язання за кредитним договором згідно його умов.
Згідно відкритого доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено та сторонами у справі не оспорюється, що рішенням Господарського суду Харківської області від 05.08.2024 року у справі №922/747/24, позовні вимоги Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» задоволені частково. Стягнуто солідарно з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “АЛЬФАТРАНССЕРВІС” (юридична адреса (місцезнаходження): 61010, Харківська область, м. Харків, вул. Гімназійна Набережна, буд. 24, код ЄДРПОУ: 37191975), з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “ПЕЙПЕР НЕКСТ” (юридична адреса (місцезнаходження): 61010, Харківська область, м. Харків, вул. Гімназійна Набережна, буд. 24, код ЄДРПОУ: 42823585) та з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА “АГРОПРОСПЕРІС БАНК” (юридична адреса (місцезнаходження): 03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 6, корпус 3, код ЄДРПОУ: 35590956) заборгованість за Кредитною угодою № 2-1008-9.0/9 від 04.05.2023 року до Генерального кредитного договору № 1008 від 18.04.2023 року станом на 01.03.2024 року у розмірі 2 191 187,50 грн., з яких: 1 953 000,00 грн. (прострочена заборгованість по тілу кредиту), 229 715,96 грн. (прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом); 8 471,54 грн. (строкова заборгованість за процентами за користування кредитом). Стягнуто з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “АЛЬФАТРАНССЕРВІС” (юридична адреса (місцезнаходження): 61010, Харківська область, м. Харків, вул. Гімназійна Набережна, буд. 24, код ЄДРПОУ: 37191975) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА “АГРОПРОСПЕРІС БАНК” (юридична адреса (місцезнаходження): 03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 6, корпус 3, код ЄДРПОУ: 35590956) витрати зі сплати судового збору у розмірі 10955,94 грн. Стягнуто з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “ПЕЙПЕР НЕКСТ” (юридична адреса (місцезнаходження): 61010, Харківська область, м. Харків, вул. Гімназійна Набережна, буд. 24, код ЄДРПОУ: 42823585) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА “АГРОПРОСПЕРІС БАНК” (юридична адреса (місцезнаходження): 03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 6, корпус 3, код ЄДРПОУ: 35590956) витрати зі сплати судового збору у розмірі 10955,94 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА “АГРОПРОСПЕРІС БАНК” (юридична адреса (місцезнаходження): 03124, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 6, корпус 3, код ЄДРПОУ: 35590956) витрати зі сплати судового збору у розмірі 10955,94 грн.
Вказане рішення набрало законної сили 05.09.2024 року.
На виконання рішення Господарського суду Харківської області від 05.08.2024 року, судом 05.09.2024 року було видано два накази на примусове виконання рішення.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Нелюби Марини Анатоліївни від 04.10.2024 року відкрито виконавче провадження №76218969 на підставі наказу №922/747/24, виданого 05.09.2024 року Господарським судом Харківської області про стягнення солідарно з ТОВ «Альфатранссервіс», ТОВ «Пейпер Некст», ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» заборгованості за кредитною угодою №2-1008-9.0/9 від 04.05.2023 року до Генерального кредитного договору №1008 від 18.04.2023 року станом на 01.03.2023 року у розмірі 2 191 187,50 грн., з яких: 1 953 000,00 грн. – прострочена заборгованість по тілу кредиту, 229 715,96 грн. – прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом, 8 471,54 грн. – строкова заборгованість за процентами за користування кредитом.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Нелюби Марини Анатоліївни від 04.10.2024 року відкрито виконавче провадження №76219057 на підставі наказу №922/747/24, виданого 05.09.2024 року Господарським судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» витрати зі сплати судового зору у розмірі 10 955,94 грн.
Між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені якого дії на підставі довіреності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьки неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 12.04.2024 року уклали договір дарування 1/3 частини квартири з припиненням права на аліменти, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. та зареєстрований у реєстрі за №323.
Згідно п. 1 Договору, маючи намір урегулювати взаємовідносини щодо обов`язку із утримання доньки, батьки неповнолітньої – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійшли згоди про припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно.
Пунктом 2 Договору встановлено, що згідно з цим Договором, платник аліментів ОСОБА_2 , з метою припинення обов`язку із сплати аліментів на користь неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , передає у її власність належну на праві приватної власності 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 . Квартира трикімнатна, загальною площею 102,2 кв.м., житлової площі 54,5 кв.м., взамін припинення права на аліменти, які стягуються на підставі судового наказу Голосіївського районного суду м. Києва від 27.02.2024 року по справі №752/4180/24, провадження №2-н/752/220/24. ОСОБА_3 приймає зазначену нерухомість для неповнолітньої доньки ОСОБА_4 .
Передумови, що слугували до укладення між відповідачами договору дарування 1/3 частини квартири.
Під час судового розгляду встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народилась дитина – ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30.06.2011 року у справі №2-4527/11, шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 – розірвано.
Під час судового засідання, представник відповідача зазначала, що родинні відносини між відповідачами припинились задовго до виникнення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 , що підтверджується укладанням шлюбу з іншим чоловіком, народження другої дитини та зміною прізвища дитини з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».
27.02.2024 року Голосіївським районним судом м. Києва видано судовий наказ №752/4180/2, провадження №2-н/752/220/24 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.02.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
10.04.2024 року головою Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надано дозвіл заявникам, якими є неповнолітня ОСОБА_4 , 2008 року народження – укласти та підписати в нотаріальній конторі, за згодою батьків, договір дарування 1/3 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_4 , співвласницею якої є неповнолітня ОСОБА_4 , 2008 року народження, яка належить на праві власності ОСОБА_2 . Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування) покладає відповідальність на батьків, опікунів, нотаріальну контору (нотаріуса) за належне виконання умов цього розпорядження та захист права власності дітей.
Між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені якого дії на підставі довіреності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьки неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 12.04.2024 року уклали договір дарування 1/3 частини квартири з припиненням права на аліменти, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. та зареєстрований у реєстрі за №323.
Позивач вказує, що оскаржуваний правочин має ознаки фіктивності, оскільки його реальною метою є не перехід права власності на майно до набувача, а унеможливлення в майбутньому звернення стягнення на зазначене майно.
Сторона відповідачів вказує, що зазначений договір укладався лише з метою врегулювання питання щодо обв`язку ОСОБА_2 з утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_4 .
Згідно статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
За змістом частини 5 статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. В силу частин 1 - 3, 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
За частиною 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Виділяються наступні критерії визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь у результаті проведення реституції (права, майно).
Виходячи з наведених норм, при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину, судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначитися, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає порушення.
Відповідно до частини 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина 1 статті 717 ЦК України).
Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина 1 статті 718 ЦК України).
Відповідно до частини 2 статті 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина 1 статті 722 ЦК України).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно з частинами 2, 3 статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Цивільно-правовий договір (у тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (у тому числі, вироку).
Договори, направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина 3 статті 13 ЦК України) є недійсними.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №369/11268/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі №405/1820/17 зроблено висновки про те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить що його правова мета є іншою, ніж та, що безпоседеньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійним.
У постанові Верховного Суду від 14.01.2020 у справі № 489/5148/18 (провадження № 61-20593св19) суд касаційної інстанції вказав, що «Правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору). При цьому та обставина, що правочин з третьою особою якому боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства».
Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.
У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.
Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто, цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
У своїх постановах Верховний Суд від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16 від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17 виснував, що «З конструкції ч. 3 ст. 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом».
Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.
Суд зазначає, що на момент вчинення спірного договору-дарування квартири від 12.04.2024 року, ОСОБА_2 був обізнаний про невиконання зобов`язання за договором поруки, при цьому уклав договір дарування квартири.
Як зазначалось вище, між Акціонерним товариством «Агропросперіс Банк» та ОСОБА_2 04.05.2023 року було укладено договір поруки №2-1008-пор-ЛМЮ, строк виконання зобов`язань за яким не пізніше 16.12.2024 року.
Доказів того, що відповідач ОСОБА_2 здійснював розрахунок перед банком за договором поруки, стороною відповідача не надано.
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 достовірно усвідомлював, що у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором, кредитодавець має право звернутись до суду із позовом про стягнення грошових коштів.
Суд критично ставиться до заперечень відповідачів, оскільки жодним із відповідачів не доведено той факт, що ОСОБА_2 до 22.02.2024 року сплачував аліменти на утримання спільної дитини – ОСОБА_4 .
Будь-яких відкритих виконавчих проваджень станом на дату укладання договору дарування, а саме станом на 12.04.2024 року, відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 з утримання їх неповнолітньої дитини – ОСОБА_4 , як в матеріалах справи відсутні, так і відсутні в Автоматизованій системі виконавчого провадження.
Тобто, відповідачами не доведено того факту, що спірний договір було укладено саме виключно з врегулювання питання взаємовідносин щодо обов`язку ОСОБА_2 з утримання його неповнолітньої дитини.
Таким чином, ОСОБА_2 відчужив належне йому на праві власності нерухоме майно за договором дарування від 12.04.2024 року, будучи при цьому обізнаним про невиконання зобов`язання за договором поруки, на той час відкритим судовим провадженням у справі №922/747/24 про стягнення з нього як поручителя заборгованості, тому суд доходить висновку про те, що така поведінка боржника є недобросовісною та свідчить про зловживання правом, оскільки направлена на приховання цього майна від виконання за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, що в свою чергу шкодить інтересам кредитора.
Щодо доводів відповідачів про відсутність станом на час укладення спірного договору зареєстрованих обмежень та заборон щодо спірного майна, то вони не стосуються предмету доказування у справі, враховуючи визначені позивачем підстави та правові підстави позову. Суд наголошує, що встановленню та оцінці підлягає саме поведінка відповідача під час укладення оспорюваного договору від 12.04.2024 року, а саме відповідність такої поведінки принципам добросовісності та недопустимості зловживання правом з наміром завдати шкоди іншій особі. Натомість, відсутність зареєстрованих заборон щодо спірного нерухомого та рухомого майна жодним чином не спростовує висновків суду про невідповідність такої поведінки зазначеним критеріям.
Доводи відповідача про те, що право позивача не порушено з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження, суд відхиляє, оскільки можливість оспорювати правочин як фраудаторний не пов`язується з існуванням відкритого виконавчого провадження щодо боржника як передумови звернення кредитора до суду із позовом про оспорювання договору. Натомість можливість оспорювати правочин з цих підстав з метою подальшого відкриття виконавчого провадження і звернення стягнення на таке майно боржника підтверджена судовою практикою Верховного Суду (постанова від 30 червня 2020 року у справі № 644/894/20).
Окрім цього, спірний договір дарування укладений безоплатно, що додатково вказує на його фраудаторність.
Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину, оскільки на момент здійснення відчуження спірного майна, відповідач ОСОБА_2 був обізнаний про наявні невиконані боргові зобов`язання перед Банком, наявне відкрите судове провадження про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому позивач набув права вимоги до ОСОБА_2 , у зв`язку з невиконанням останнім взятих на себе зобов`язань.
Боржник не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами.
В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також, поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.
Отже, відчужене майно на підставі договору дарування на користь ОСОБА_4 , маючи невиконані грошові зобов`язання перед позивачем дає підстави вважати, що ОСОБА_2 діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами стосовно позивача, оскільки відчуження останнім належного йому нерухомого майна за спірним договором купівлі-продажу зменшує платоспроможність останнього та свідчить про недопущення звернення стягнення на майно боржника, що дозволяє зробити висновок про фраудаторність оспорюваного договору дарування, тобто таким, що вчинений на шкоду кредитору.
Зазначені обставини, свідчать про наявність підстав для визнання оспорюваного договору дарування недійсним.
Суд не може залишити поза увагою суд і ту обставину, що оспорюваний договір було укладено ОСОБА_2 з колишньою дружиною, з якою він має спільну дитину.
Зазначена обставина в сукупності та взаємозв`язку з часом укладення договору (через незначний проміжок часу після взяття відповідачем на себе зобов`язань за договором поруки) та завідомо невигідними умовами оспорюваного договору (відсутність компенсації), свідчить про те, що вказаний договір укладено відповідачами з наміром виведення майна з власності відповідача з метою уникнення виконання ним своїх зобов`язань перед Банком за рахунок цього майна.
Суд наголошує, що про недобросовісну поведінку відповідача про укладенні договору дарування свідчить не сам по собі факт його укладення між колишнім подружжям, а саме сукупність наведених вище обставин та фактів, які у взаємозв`язку свідчать про дійсні наміри сторін такого договору, спрямовані на необґрунтоване зменшення обсягу належного відповідачу майна, з метою унеможливити в майбутньому виконання ним своїх зобов`язань за договором поруки за рахунок цього майна.
У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №755/17944/18 зроблено висновок, що договором, який вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) тощо.

У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі №754/5841/17 вказано, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) використовувала/використовували право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абзац перший частини першої статті 216 ЦК України). У разі недійсності правочину суд застосовує реституцію: кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, – відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України).
Зобов`язання з реституції виникають внаслідок недійсності правочину (його нікчемності чи визнання судом недійсним). Реституція є заходом, спрямованим на приведення майнового стану сторін недійсного правочину до стану, який вони мали до вчинення такого правочину. Вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного, зокрема нікчемного, правочину, за правилами реституції може бути адресована тільки стороні цього правочину. Крім того, реституцію можна застосувати лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він був переданий.
У даній справі позивач не просить застосувати двосторонню реституцію, а просить повернути у власність майно за недійсним договором ОСОБА_2 , щоб забезпечити у подальшому звернення стягнення на нього.
Такий спосіб захисту права позивача не є ефективним, оскільки згідно статті 27 Закону України «Про дежавну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зокрема визначено, що підставою для реєстрації зміни права власності є рішення суду. Тобто, на підставі рішення суду про визнання недійсним правочину державний реєстратор проводить реєстрацію припинення права власнсоті та вносить відповідні відомості до реєстру речових прав щодо попереднього власника. Отже, суду немає необхідності додатково зобов`язувати реєстратора вносити відповідні відомості до реєстру.
Питання застосування реституції сторонами не ставилось, а оскільки суду також не надано доказів сплати коштів за майно згідно договорів, самостійно вирішити це питання судом не вбачається за можливе.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідачами у справі належними доказами не доведено, що договір дарування 1/3 частини квартири з припиненням права на аліменти був укладений саме з метою врегулювання питань з утримання неповнолітньої дитини, а не з метою уникнення в майбутньому звернення стягнення на це майно.
Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.
Відповідно до статті 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідачів витрати понесені позивачем за оплату судового збору в розмірі 3 028,00 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Виходячи з викладеного та керуючись статтями 5, 12, 13, 71, 74, 81, 142, 211, 258, 259, 263, 265, 273, ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє від імені неповнолітньої ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Нелюба Марина Анатоліївна, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання правочину недійсним та припинення права власності – задовольнити частково.
Визнати недійсним договір дарування 1/3 частини квартири з припиненням права на аліменти, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 102,2 кв.м., житлової площі 54,5 кв.м., укладеного від 12.04.2024 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №323.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , на користь Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк», код ЄДРПОУ 35590956, місцезнаходження: м. Київ, б-р Гавела, 6, корп. 3, витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. по 1 514,00 грн. з кожного.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На підставі частини 1 статті 354 ЦПК України, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 15.06.2026 року.

Головуючий суддя: