Дата документу 24.06.2026	Справа № 554/12765/25	
 	Провадження № 2/554/1631/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2026 року м. Полтава
Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:
головуючого судді - Сініцина Е.М.,
за участю секретаря – Кувіти М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, –

В С Т А Н О В И В:

Позивач – ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача – ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №200494257 від 02.04.2016 року, що укладений між відповідачем та ПАТ «Банк Михайлівський», право вимоги за яким відступлено позивачу за договором факторингу №7_БМ від 20.07.2020 року, у розмірі 26 534,92 грн., з яких 6 843,62 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 13 433,99 грн. – прострочена заборгованість за відсотками, 1823,32 грн. – сума збитків з урахуванням 3 % річних, 4433,99 грн. – сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань. 
Приналежність права вимоги за вищезазначеним кредитним договором, який був предметом договору відступлення прав вимоги від 20.07.2020 укладеним між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ТОВ «Діджи Фінанс» було предметом спору у справі № 910/11298/16 Господарського суду міста Києва за позовом ПАТ «Банк Михайлівський» (ухвалою Господарського суду від 03.09.2020 замінено на правонаступника - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» (далі - ТОВ «ФК «Плеяда»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» (далі – ТОВ «ФК «Фагор»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО); Національного банку України (далі - НБУ), про застосувати наслідків нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда», визнання недійсним договору факторингу від 20.05.2016 № 1, укладеного між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». 
Саме наявність тривалого судового спору, щодо приналежності права вимоги кредитору, в деяких випадках за частиною кредитних договорів призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого, на думку позивача, суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора (за умови що боржник клопотатиме перед судом про застосування такої позовної давності), що в свою чергу також є підставою для його поновлення/не застосування судом позовної давності, оскільки кредитор з об`єктивних причин був позбавлений можливості звернутись до суду в межах такого строку (ч. 5 ст. 267 ЦКУ).
Крім того, просив стягнути судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі сплати судового збору 2 422,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 гривень.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 08.09.2025 року цивільну справу за вказаним позовом прийнято до провадження, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику, але з повідомленням сторін про дату та час розгляду справи.
Представник позивача про дату та час засідання повідомлявся належним чином, у позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.
Відповідач про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, направив до суду відзив, у якому зазначив, що позивач пропустив трьохрічний строк позовної давності для пред`явлення будь-яких вимог по кредитній угоді №200494257 укладеній 02 квітня 2016 року між ПАТ “Банк Михайлівський” і ОСОБА_1 . Також зазначив, що заборгованість за кредитним договором №200494257 від 02.04.2016 року ним повністю погашена на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», на підставі повідомлення б/н від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» (яка у свою чергу отримала право вимоги до відповідача від ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору факторингу №1905 від 19.05.2016 року), щодо відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором, на підтвердження чого надає копії банківських квитанцій. У зв`язку з цим просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 8000 гривень.
Позивачем до суду направлено додаткові пояснення у справі, у яких зазначено про досягнення згоди між сторонами стосовно всіх умов кредитного договору, з якими відповідач був попередньо ознайомлений, підтверджується підписанням кредитного договору та додатків, отже сторони дійшли згоди стосовно всіх його умов. А також вказали про необґрунтованість вимог відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу. 
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
На підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, позивачем – ТОВ «Діджи Фінанс» надані докази – копію кредитного договору №200494257 від 02.04.2016 року, що укладений між відповідачем та ПАТ «Банк Михайлівський»; копія анкети № 2617596 від 02.04.2016 року з додатками (копії паспорта громадянина України та картки платника податків на ім`я відповідача); копія довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 02.04.2016 року; графік платежів по кредитному договору №200494257 від 02.04.2016 року; договір добровільного страхування життя № NS 200494257 від 02.04.2016 року; рахунок-фактура № ФТ9-1081-1187199 від 02 квітня 2016 року; Акт приймання-передачі товару від 02 квітня 2016 року; копія фіскального чеку від 02.04.2016 року на суму 7198,90 грн.; Виписка по особовим рахункам від 23.01.2025 року, за період з 23.05.2016 по 27.07.2020 (ф.281); Договір № 7_БМ про відступлення права вимоги від 20.07.2020 року; Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, додаток №1 до договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року; копія Платіжної інструкції № 25 від 09 липня 2020 року, про оплату відступлення права вимоги; копія Постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року; копія Постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.12.2022 року ВП № 66483131; копія Постанови про закінчення виконавчого провадження від 17.01.2023 року ВП № 66491947; розрахунок суми заборгованості за кредитним договором №200494257 від 02.04.2016 року, інфляційних втрат та 3% річних, виконаного позивачем, а також установчі документи юридичної особи позивача.
Суд вважає, що надані позивачем копії кредитного договору №200494257 від 02.04.2016 року та анкети № 2617596 від 02.04.2016 року з додатками (копії паспорта громадянина України та картки платника податків на ім`я відповідача), довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 02.04.2016 року; графік платежів по кредитному договору №200494257 від 02.04.2016 року; підтверджують виникнення правовідносин між відповідачем та ПАТ «Банк Михайлівський» внаслідок підписання сторонами договору власноручними підписами.
Випискою по особовим рахункам від 23.01.2025 року, за період з 23.05.2016 по 27.07.2020 (ф.281), рахунком-фактурою № ФТ9-1081-1187199 від 02 квітня 2016 року; Актом приймання-передачі товару від 02 квітня 2016 року; копією фіскального чеку від 02.04.2016 року на суму 7198,90 гривень підтверджується, що ОСОБА_1 отримував кошти, згідно кредитного договору №200494257 від 02.04.2016 року. 
Крім того, судом встановлено, що позивачем неправомірно заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми у розмірі 26 534,92 грн., з яких 6 843,62 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 13 433,99 грн. – прострочена заборгованість за відсотками, 1823,32 грн. – сума збитків з урахуванням 3 % річних, 4433,99 грн. – сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань, оскільки позичальником ОСОБА_1 з метою належного виконання кредитних зобов`язань щомісячно, здійснювались платежі на рахунок нового кредитора, через касу АТ «Полтава-Банк», по 759 гривень за кожною квитанцією, на підставі повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда», з приводу того, що права вимоги за кредитним договором №200494257 від 02.04.2016 року отримані на підставі Договору факторингу №1905 від 19.05.2016 року було відступлено ними на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», відповідно до Договору факторингу №1 від 20 травня 2016 року. 
Таким чином позичальник за період з квітня 2016 року по січень 2017 року включно здійснив 10 платежів по 759 грн. та сплатив (повернув), по вказаній кредитній угоді, грошові кошти на загальну суму 7 590 грн. 00 коп. Тобто ОСОБА_1 отримавши кредит у розмірі 7 582, 62 грн. через десять місяців повернув кредитору 7 590 (сім тисяч п`ятсот дев`яносто) грн., що підтверджує повну сплату тіла кредиту.
Крім того, 31.05.2017 року, на вимогу нового кредитора, через касу АТ «Полтава-банк» ОСОБА_1 сплачено 400 грн. 00 коп. з призначенням платежу: «Погашення кредиту згідно КД №200494257 на реквізити ТОВ «ФК «ФАГОР» та 14.06.2017 року, аналогічним чином відповідачем сплачено ще 1000 грн. 00 коп. з призначенням платежу: «Погашення кредиту згідно КД №200494257, на реквізити ТОВ «ФК «ФАГОР».
Суд погоджується з позицією відповідача про те, що вказані обставини є свідченням належного виконання відповідачем умов договору, сплату заборгованості та закриття кредитного договору повним виконанням. Станом на 2016-2017 роки ТОВ «ФК «Фагор» було єдиним Новим кредитором за укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 договором, і останнім, після отримання повідомлення про відступлення права вимоги за його кредитним договором, цілком правомірно були сплачені новому кредитору кошти в рахунок заборгованості.
При цьому станом на час виконання своїх кредитних зобов`язань ОСОБА_1 в 2017 році ТОВ «Діджи Фінанс» ще не набуло прав вимоги за цим договором, а подальше визнання останнього єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», не може невілювати факт виконання відповідачем свого обов`язку як позичальника та слугувати підставою для повторного стягнення з нього кредитної заборгованості.
За вказаних обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс».
Відповідач не заперечував проти виникнення кредитних правовідносин та отримання коштів, в той же час надав докази повернення кредитних коштів ТОВ «Фінансова компанія «Фагор», яке, на час здійснення ним виплат, згідно Листа ПАТ «Банк Михайлівський» від 20.05.2016 року, мало право на їх отримання.
Подальші судові спори не стосуються відповідача, який виконав обов`язки, передбачені Кредитним договором №200494257 від 02.04.2016 року. 
Враховуючи, що відсутні підстави для задоволення позову, суд вважає, що не підлягають розгляду заяви сторін про поважність причин пропуску строку позовної давності, а також про застосування позовної давності. 
Тобто суд вважає, що позивачем не доведена наявність заборгованості у відповідача за Кредитним договором № 200494257 від 02.04.2016 року у розмірі 26 534,92 гривень.
Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі частини першої статті 141 ЦПК України.
Оскільки в позові відмовлено в повному обсязі, то сплачені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, якою передбачені судові витрати - інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на правову допомогу, заявлене відповідачем, суд зазначає про наступне.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано Договір №9 від 12.01.2026 року, Акт №1 до договору, Рахунок – фактура №1 від 12.01.2026 року на суму 8000,00 гривень.
У витязі з Акту № 1 про надання юридичної допомоги від 12.01.2026 року зазначено послуги, кількість витрачених годин на кожну послугу та суми оплат за кожну послугу, де зазначено, крім іншого – друк та копіювання документів, участь в судових засіданнях в суді першої інстанції. 
Суд вважає, що витрати на надання правової допомоги адвокатом підтверджені, крім послуг - друк та копіювання документів, оскільки зазначені не відносяться до правової допомоги, а є технічними. 
Крім того, представник відповідача не приймав участь в судових засіданнях в суді першої інстанції, оскільки Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 08.09.2025 року цивільну справу за вказаним позовом прийнято до провадження, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику, але з повідомленням сторін про дату та час розгляду справи.
Таким чином, суд вважає доведеним розмір витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн., що є співмірним із складністю справи, оскільки справа є нескладною та не потребує вивчення значного обсягу нормативно-правових актів, об`єм виконаних робіт є співмірним із визнаним судом розміром витрат.
Суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача суму витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 гривень. 
Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 247, 259, 263-265, 268, 274-279,280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості – відмовити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 гривень. 
Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Позивач – товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, код ЄДРПОУ 42649746.
Відповідач – ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 .

Суддя Е.М. Сініцин.