ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

07.05.2026	м. Суми	Справа № 920/1578/25	

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду матеріали справи №920/1578/25
за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична
компанія «УКРЕНЕРГО» (вул. Симона Петлюри, 25, м. Київ, 01032,
код ЄДРПОУ 00100227)
до відповідача: Акціонерного товариства «Сумихімпром» 
(вул. Харківська, промвузол 12, м. Суми, 40003, код ЄДРПОУ 05766356)
про стягнення 11 921 479 грн 17 коп.,

за участю представників сторін:
від позивача: не прибув,
від відповідача: не прибув,
при секретарі судового засідання Ляскевич М.О.,

Суть спору. 20.11.2025 позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до вимог якого просить стягнути з відповідача на користь позивача 11 921 479 грн 17 коп. збитків за період з 00:00 01.09.2025 до 24:00 30.09.2025, а також стягнути на користь позивача судові витрати.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2025, справу призначено до розгляду судді Заєць С.В.
Ухвалою суду від 25.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №920/1578/25; призначено підготовче засідання на 18.12.2025, 10:20.
10.12.2025 через систему «Електронний суд» відповідачем надано до суду відзив (вх.№5946) на позовну заяву, відповідно до змісту якого вказує на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», заперечуючи проти позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.
18.12.2025 через систему «Електронний суд» позивачем надано до суду відповідь (вх.№6071) на відзив на позовну заяву, згідно з якою позивач заперечує щодо тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву та просить суд задовольнити позов повністю.
Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 09 год. 46 хв. 18.12.2025 до 12 год. 15 хв. 18.12.2025 у Сумському районі була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Сумська область"), судове засідання у справі 18.12.2025 не відбулось.
Ухвалою суду від 18.12.2025 призначено підготовче засідання у справі №920/1578/25 на 13.01.2026, 12:00.
Розгляд справи 13.01.2026 не відбувся в зв`язку з перебуванням судді Заєць С.В. на лікарняному з 05.01.2026 по 23.01.2026.
Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 09 год. 28 хв. 05.02.2026 по 15 год. 03 хв. 05.02.2026 у Сумському районі була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Сумська область"), судове засідання у справі 05.02.2026 не відбулось.
Ухвалою суду від 05.02.2026 призначено підготовче засідання у справі №920/1578/25 на 19.02.2026, 11:20.
19.02.2026 через систему «Електронний суд» позивачем надано до суду клопотання (вх.№861), відповідно до змісту якого просить суд долучити до матеріалів справи докази на підтвердження повноважень представника позивача.
Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 11 год. 03 хв. 19.02.2026 у Сумському районі була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Сумська область"), судове засідання у справі 19.02.2026 не відбулось.
Ухвалою суду від 19.02.2026 призначено підготовче засідання у справі №920/1578/25 на 05.03.2026, 11:10
Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 06 год. 10 хв. 05.03.2026 у Сумському районі була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Сумська область"), судове засідання у справі 05.03.2026 не відбулось.
Ухвалою суду від 05.03.2026 призначено підготовче засідання у справі №920/1578/25 на 25.03.2026, 11:30.
Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 01 год. 37 хв. 24.03.2026 у Сумському районі була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Сумська область"), судове засідання у справі 25.03.2026 не відбулось.
Ухвалою суду від 25.03.2026 призначено підготовче засідання у справі №920/1578/25 на 14.04.2026, 12:20.
14.04.2026 через систему «Електронний суд» позивачем надано до суду клопотання (вх.№1968) про проведення судового засідання без участі представника позивача.
Ухвалою суду від 14.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу № 920/1578/25 до судового розгляду по суті на 29.04.2026, 10:50.
Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 09 год. 41 хв. до 12 год. 24 хв. 29.04.2026 у Сумському районі була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Сумська область"), судове засідання у справі 29.04.2026 не відбулось.
Ухвалою суду від 29.04.2026 призначено судове засідання з розгляду справи по суті 07.05.2026, 11:50. Встановлено наступні резервні дату та час судового засідання на випадок оголошення повітряної тривоги на території Сумської області: 07.05.2026, 12:00; 07.05.2026, 12:15; 07.05.2026, 12:30; 07.05.2026, 12:45; 07.05.2026, 13:00, 07.05.2026 14:00, 07.05.2026 14:15, 07.05.2026 14:25, 07.05.2026 14:45, 07.05.2026 15:00, 07.05.2026 15:15, 07.05.2026 15:30, 07.05.2026 16:00.
30.04.2026 через систему «Електронний суд» відповідачем надано до суду клопотання (вх.№2276), відповідно до якого просить суд здійснювати розгляд справи №920/1578/25 без участі представника відповідача.
07.05.2026 через систему «Електронний суд» позивачем надано до суду клопотання (вх.№2429) про проведення судового засідання без участі представника позивача.
Представники сторін у судове засідання 07.05.2026 не прибули, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.
Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Судовий процес на виконання ч. 3 ст. 222 ГПК України не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Під час судового розгляду, відповідно до статей 209, 210 ГПК України були з`ясовані всі обставини та досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, судом підписано скорочене рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд прийшов до наступних висновків.
Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» (далі – НЕК «УКРЕНЕРГО», ОСП, Позивач) є юридичною особою, 100 % акцій якої належать державі, утвореною 29.07.2019 шляхом перетворення державного підприємства відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 829-р та наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73. 
НЕК «УКРЕНЕРГО» є правонаступником майна, прав та обов`язків Державного підприємства «НЕК «УКРЕНЕРГО» та здійснює діяльність на підставі ліцензії з передачі електричної енергії магістральними та міждержавними електромережами. 
НЕК «УКРЕНЕРГО» виконує функції оператора системи передачі – юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії (п. 55 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» ). 
Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються, зокрема, Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі –ПРРЕЕ або Правила), затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (зі змінами та доповненнями), Кодексом системи передачі (далі КСП), затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309 (зі змінами та доповненнями). 
Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з передачі.
Згідно з пунктом 2.1.5 ПРРЕЕ договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається на основі типового договору, що є додатком 3 до цих Правил та як правило, укладається шляхом приєднання споживача за заявою-приєднанням до розробленого оператором системи договору на умовах складеного оператором системи паспорта точки розподілу/передачі.
Відповідно до пункту 1.1. Типового договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, що є додатком 3 до ПРРЕЕ, цей договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу (передачі) електричної енергії споживачам як послуги Оператора системи. Цей Договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до умов цього договору згідно з заявою-приєднання, що є додатком 1 до цього договору.
Отже, фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти цей договір, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, у тому числі у формі електронного документа, підписаного з використанням електронної ідентифікації, у разі укладення договору за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації, сплата рахунка оператора системи, за відсутності заперечень оператора системи.
17.02.2021 між НЕК «УКРЕНЕРГО» та Публічним акціонерним товариством «СУМИХІМПРОМ», правонаступником якого є Акціонерне товариство «СУМИХІМПРОМ» (далі – АТ «СУМИХІМПРОМ», Споживач, Відповідач), було укладено Договір споживача про надання послуг з передачі електричної енергії № 1978-02032/СРР (далі – Договір).
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2018 року № 1023-р (зі змінами) Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (далі - ДПЗД «Укрінтеренерго») визначено постачальником «останньої надії» на період з 01.01.2019 до 31.12.2025.
За змістом абзацу 3 пункту 1.1.1. глави 1.1. розділу І ПРРЕЕ, Правила роздрібного ринку електричної енергії є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.
Згідно з пунктом 7.1 розділу VII ПРРЕЕ електрична енергія споживачу, який не допускає порушень своїх договірних зобов`язань перед оператором системи передачі та/або оператором системи розподілу та електропостачальником, постачається безперервно, крім випадків, передбачених умовами договорів, укладених споживачами з електропостачальником та оператором системи, та нормативноправовими актами, у тому числі цими Правилами.
Частиною 9 статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що постачальник «останньої надії» постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перевищувати 90 днів Після завершення зазначеного строку постачальник «останньої надії» припиняє електропостачання споживачу.
Згідно з п. 6.2.8 ПРРЕЕ постачальник «останньої надії» постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перевищувати 90 днів, крім випадків, визначених законодавством. Якщо споживач протягом 90 днів не укладе відповідний договір про постачання електричної енергії з іншим електропостачальником або договір купівлі-продажу електричної енергії на ринку електричної енергії або не продовжить дію договору про постачання електричної енергії з постачальником «останньої надії» з терміном більше 90 днів відповідно до вимог цих Правил, електроживлення його об`єкта (об`єктів) має бути припинено оператором системи в порядку, передбаченому розділом VII цих Правил за зверненням постачальника «останньої надії». 
Відповідно до підпункту 2 пункту 7.5 розділу VII ПРРЕЕ, припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється електропостачальником за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення у разі заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору з електропостачальником.
Згідно з пунктом 7.10 розділу VII ПРРЕЕ, припинення електроживлення електроустановок споживача здійснюється оператором системи у порядку, визначеному Кодексом системи передач (далі - КСП).
У зв`язку із закінченням терміну дії договору між Відповідачем та постачальником «останньої надії» (ДПЗД «Укрінтеренерго»), на виконання вимог абзацу підпункту 1 пункту 7.5 розділу VII ПРРЕЕ, Позивач повідомив Відповідача про припинення передачі електричної енергії на електроустановки з 00:00 30.07.2025.
Відповідно пункту 7.8 розділу VII ПРРЕЕ, після одержання повідомлення про припинення електропостачання споживач зобов`язаний ужити комплекс заходів, спрямованих на запобігання травматизму, загибелі людей та тварин, пошкодженню обладнання, негативним екологічним та іншим наслідкам.
На виконання пункту 3.11 глави 3 розділу XI КСП, споживач зобов`язаний вжити заходів для забезпечення безпечного припинення електроживлення та письмово повідомити про це ОСП, а також забезпечити присутність посадових осіб, відповідальних за безпечну експлуатацію струмоприймачів на об`єкті припинення електроживлення, та безперешкодний доступ уповноважених представників ОСП, електропостачальника і представників інших організацій за заявкою ОСП у час, визначений у повідомленні ОСП. Відсутність письмового повідомлення ОСП від споживача про вжиття відповідних заходів не є підставою для зупинення процедури припинення електроживлення цього Споживача.
Пунктом 3.16 глави 3 розділу XI КСП визначено, що відповідальність за можливі економічні збитки споживача, а також техногенні, екологічні та соціальні наслідки припинення його електроживлення, здійсненого відповідно до визначеного цією главою порядку, несе споживач.
Згідно з вимогами пункту 7.4 розділу VII ПРРЕЕ у разі відсутності технічної можливості виконання умови одночасного забезпечення збереження необхідних рівнів надійності і якості електропостачання інших споживачів та субспоживачів (унаслідок застосування відповідної схеми електропостачання) споживач, електропостачання якого має бути обмежене або припинене, зобов`язаний надати доступ до власних електроустановок уповноваженим представникам оператора системи для вибіркового відключення струмоприймачів з наступним пломбуванням пристроїв їх підключення.
Водночас, як вказує Позивач, не зважаючи на викладені вище вимоги чинного законодавства, Відповідачем не було забезпечено доступ уповноваженим представникам Позивача для вибіркового відключення струмоприймачів з наступним пломбуванням пристроїв їх підключення згідно вимог пункту 7.4 розділу VII ПРРЕЕ, про що, о 10:20 30.07.2025 був складений відповідний акт про недопуск № 1978-02032/СРР-30.07.25
Пунктом 6.2.8 ПРРЕЕ встановлено, що в разі нездійснення оператором системи припинення електроживлення об`єкта (об`єктів) споживача через 90 днів з першого дня постачання йому електричної енергії постачальником «останньої надії» (за умови відсутнього акцептування постачальником «останньої надії» заяви про продовження постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» терміном більше ніж на 90 днів), обсяги електричної енергії, спожитої цим споживачем, починаючи з 91 дня покладаються адміністратором комерційного обліку на втрати оператора системи. Збитки, пов`язані з оплатою та адмініструванням втрат, які виникли внаслідок порушення цих Правил іншими учасниками роздрібного ринку, оператор системи відшкодовує, оформивши претензію цьому (цим) учаснику (учасникам) роздрібного ринку на відшкодування збитків у порядку, передбаченому розділом VIII цих Правил.
За розрахунком Позивача за період з 00:00 01.09.2025 до 24:00 30.09.2025 Відповідачем спожито 1 444,504 МВт*год електричної енергії, що становить 11 921 479,17 грн з ПДВ та відповідно до п. 6.2.8 ПРРЕЕ є збитками Позивача, що підтверджується долученими до матеріалів позовної заяви погодинними даними споживання Відповідачем електричної енергії за вересень 2025 року та ціни платежу за негативний небаланс за вересень 2025 року.
НЕК «УКРЕНЕРГО» направлено Відповідачу претензію від 16.10.2025 № 01/60123 з вимогою добровільно відшкодувати зазначену суму збитків протягом 7 днів.
Листом від 29.10.2025 №1424/85 Відповідач у відповідь на вказану вище претензію повідомив про визнання боргу, про неможливість сплати боргу у зв`язку з простоєм виробництва та просить про розстрочення платежів. 
Разом з тим, як вказує Позивач, зазначену відповідь АТ «СУМИХІМПРОМ» не можна розцінювати як оферту, з огляду на відсутність у ній строків та суми платежів, а тому НЕК «УКРЕНЕРГО» був вимушений звернуся до суду з цим позовом про стягнення з Відповідача на свою користь 11 921 479 грн 17 коп. збитків.
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог НЕК «УКРЕНЕРГО», вказує про необґрунтованість, безпідставність та недоведеність позовних вимог через недотримання Позивачем порядку врегулювання спору між сторонами. Крім цього, Відповідач зазначає про наявність форс-мажорних обставин через які не має можливості здійснювати належну виробничу та господарську діяльність, та як наслідок несе значні збитки та фінансові втрати, що унеможливлює вчасно виконувати свої зобов`язання.
Суд критично оцінює таку позицію Відповідача, враховуючи наступне.
Досудове врегулювання є початковим етапом у процесі вирішення господарського спору, який передує поданню позовної заяви до суду. Воно охоплює різні дії, спрямовані на досягнення домовленості з контрагентом шляхом проведення переговорів, медіації або альтернативних методів вирішення конфліктів. Досудове врегулювання спору надає сторонам можливість дослідити варіанти та потенційно досягти згоди без ініціювання судового процесу.
Чинне господарське законодавство України передбачає процедуру досудового врегулювання спору шляхом пред`явлення претензії, яка має бути оформлена з дотриманням відповідних вимог законодавства (стаття 222 Господарського кодексу України). За загальним правилом, претензійний порядок захисту своїх порушених прав є додатковим, а не основним засобом правового захисту, і використання чи невикористання такого засобу ніяк не впливає на можливість подати відразу позов до суду, в даному випадку використання такого засобу не є обов`язковим.
Так, питання обов`язкового досудового спору розглядалось Конституційним судом України в рішенні від 09.07.2002р. В якому останній прийшов до висновку: «Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.
Обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист.
Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист».
Таке рішення Конституційного суду України є чинним та остаточним. Між тим, як свідчить судова практика (постанова ВГСУ від 24.10.06 р. у справі № 2/238), попри те що сторони включили в договір (контракт) умову про застосування досудового врегулювання спору, це не позбавляє їх права і в такому разі відразу звертатися до господарського суду, не пред`являючи претензію. Як зазначає суд, вибір способу правового захисту є правом, а не обов`язком сторін, тому заборона «щодо звернення особи до суду одразу після порушення її прав та інтересів порушує її право на судовий захист.
02.06.2016 Законом України № 1401-VIII Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) були внесені зміни, зокрема й до статті 124 Основного закону, й тепер частина третя цієї статті передбачає, що законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. Відповідні зміни були внесені в усі процесуальні кодекси в яких з`явилася норма про те, що відсутність доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом, є підставою для повернення позовної заяви. Отже головним чинником для застосування в обов`язковому порядку досудового способу врегулювання спору є відповідна імперативна норма в законі, в інших випадках цей спосіб є добровільним.
Закон не забороняє одразу звернутися до суду, минаючи стадію досудового вирішення конфлікту. В статті 19 Господарського процесуального кодексу зазначається, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. При цьому особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.
Окрім цього, суд не може покласти в основу висновків у справі посилання Відповідача на форс-мажорні обставини, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палати України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб. Відповідно до ст.14-1 цього ж закону Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Верховний Суд у постанові від 21.08.2022 у справі № 910/15264/21 звертає увагу на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин. Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс- мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).
Тоді як, Відповідач не повідомив Позивача про виникнення форс-мажорних обставин та доказів протилежного суду не надав.
Листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчено, що військова агресія Російської Федерації проти України, яка стала підставою для введення воєнного стану, є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по зобов`язанням за договорами, виконання яких настало і стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.
Водночас, вказаний лист носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.
Відповідач не довів наявність обставин форс-мажору саме для спірного випадку виконання господарського зобов`язання, а саме не довів причинно-наслідковий зв`язок між наявними форс-мажорними обставинами та неможливістю виконання зобов`язань перед Позивачем.
Сам лише факт введення воєнного стану, проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу не звільняє сторону від виконання зобов`язань та від відповідальності, якщо такі обставини прямо не перешкоджають фізично чи юридично виконати конкретний обов`язок за договором.
Відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах між Позивачем, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання Відповідачем своїх зобов`язань з оплати збитків, завданих Позивачу.
Згідно з пунктом 7.10 ПРРЕЕ у разі нездійснення оператором системи припинення електропостачання споживачу згідно з вимогою електропостачальника про відключення купівля-продаж електричної енергії за договором про постачання зупиняється, а обсяги електричної енергії, використані споживачем після дати, зазначеної у вимозі про відключення, покладаються адміністратором розрахунків на оператора системи як втрати.
Збитки, пов`язані з оплатою та адмініструванням втрат, які виникли внаслідок порушення ПРРЕЕ іншими учасниками роздрібного ринку, оператор системи відшкодовує, оформивши претензію цьому учаснику роздрібного ринку на відшкодування збитків у порядку, передбаченому розділом VIII цих Правил.
Пунктом 8.2.1 ПРРЕЕ передбачено, що у разі порушення учасником роздрібного ринку вимог Правил та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами, учасник роздрібного ринку, щодо якого вчинено порушення, складає у довільній формі претензію та подає її учаснику роздрібного ринку, яким вчинено порушення.
Відповідно до частин першої та 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Отже, при пред`явленні вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. У свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.
Таким чином, судом встановлено, що дії Відповідача, а саме - недопуск представників оператора системи передач для виконання передбачених законом процедур відключення, спричинили заподіяння Позивачу прямих майнових збитків у розмірі 11 921 479 грн 17 коп., що підтверджується матеріалами справи та не спростовано Відповідачем.
Отже, з огляду на вказане вище, суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача 11 921 479 грн 17 коп. збитків.
Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.
Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» доведено належними та допустимими доказами всі обставини, на які він посилався, як на підставу позову, в зв`язку з чим суд визнає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав, наведених вище.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.
Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 
1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що судом позовні вимоги задоволено в повному обсязі, судовий збір в сумі 143 057 грн 75 коп. покладається на Відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Акціонерного товариства «Сумихімпром» (вул. Харківська, промвузол 12, м. Суми, 40003, код ЄДРПОУ 05766356) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» (вул. Симона Петлюри, 25, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 00100227) 11 921 479 (одинадцять мільйонів дев`ятсот двадцять одна тисяча чотириста сімдесят дев`ять) грн 17 коп. збитків за період з 00:00 01.09.2025 до 24:00 30.09.2025, а також 143 057 (сто сорок три тисячі п`ятдесят сім) грн 75 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

У зв`язку з перебуванням судді Заєць С.В. з 15.05.2026 по 19.05.2026 у відпустці та з 20.05.2026 по 24.05.2026 у відрядженні повний текст рішення складено та підписано суддею 25.05.2026.

Суддя	С.В. Заєць