ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 квітня 2026 року справа №360/1534/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Казначеєва Е.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2025 року у справі № 360/1534/25 (головуючий І інстанції Чернявська Т.І.) за позовом ОСОБА_1 , поданим в його інтересах адвокатом Пупиніним Олександром Миколайовичем до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі – відповідач), в якому просив: визнати противоправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані: додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2016 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2018 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2020 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2024 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2025 рік у кількості 14 діб, щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2025 рік у кількості 15 діб, загальною кількістю 113 діб; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2016 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2018 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2020 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2024 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2025 рік, 15 діб щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік, загальною кількістю 113 діб.
В обґрунтування позовних вимог представник позивач зазначив, що у період з 7 серпня 1999 року по 6 листопада 2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 7 листопада 2015 року по 15 травня 2025 року проходив службу в Національній поліції України. В період з 7 листопада 2015 року по 30 червня 2024 року позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області, а в період з 1 листопада 2024 року по 15 травня 2025 року проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Київській області. 
Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 9 травня 2025 року № 129 о/с позивача звільнено з посади начальника відділу боротьби з незаконним обігом зброї та вибухівки, протидії груповій злочинності та розкриття злочинів, спрямованих на порушення рівноправності громадян управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Київській області за пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) Закону України “Про Національну поліцію”, 15 травня 2025 року.
3 липня 2025 року позивач отримав інформацію щодо можливих порушень своїх прав зі сторони Головного управління Національної поліції в Київській області, а саме щодо невиплати при звільненні компенсації за всі невикористані відпустки за період служби, та звернувся за правничою допомогою до адвоката ОСОБА_2 .
Адвокат Пупинін Олександр Миколайович звернувся з запитами до відповідача, Головного управління Національної поліції в Луганській області та Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Луганській області щодо надання інформації про всі невикористані позивачем відпустки за період з 2015 року по 2025 рік, про здійснення відповідачем виплати позивачу компенсації за всі невикористані відпустки.
Після отримання 10 грудня 2021 року та вивчення листа відповідача від 25 липня 2025 року № 163170-2025 встановлено, що позивачем не використовувались додаткові відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2018, 2020, 2022, 2024 та 2025 роки у кількості 14 діб кожна та щорічна додаткова оплачувана відпустка за 2025 рік у кількості 15 діб, загальною кількістю 113 діб.
У виплаті компенсації позивачу за невикористану відпустку відповідачем відмовлено. 
З посиланням на положення статей 4, 16-2 Закону України “Про відпустки”, статей 5, 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, статті 91, 92, 93 Закону України “Про Національну поліцію”, Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6 квітня 2016 року № 260, представник позивача зазначає, що на час прийняття наказу про звільнення відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків, а отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2025 року у справі № 360/1534/25 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік, 2016 рік, 2018 рік, 2020 рік, 2022 рік, 2024 рік, 2025 рік та щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік, 2016 рік, 2018 рік, 2020 рік, 2022 рік, 2024 рік, 2025 рік у загальній кількості 98 календарних днів та щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік у кількості 15 календарних днів. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч грн 00 коп.).
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обґрунтовано відзив на позовну заяву. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, з 7 серпня 1999 року по 6 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 7 листопада 2015 року по 30 червня 2024 року проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області на посадах начальника відділу у складі управління кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області та заступника начальника організаційно-методичного відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Луганській області, а у період з 1 липня 2024 року по 15 травня 2025 року в Головному управлінні Національної поліції в Київській області на посаді начальника відділу боротьби з незаконним обігом зброї та вибухівки, протидії груповій злочинності та розкриття злочинів, спрямованих на порушення рівноправності громадян управління карного розшуку, про що свідчать рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 24 липня 2015 року № 13/І/ХІІІ/38, посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 25 серпня 2015 року, видане Головним управлінням МВС України у Луганській області, трудова книжка від 15 липня 2011 року серії НОМЕР_2 , витяг з наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 7 листопада 2015 року № 8 о/с “По особовому складу”, витяг з наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 24 червня 2024 року № 152 о/с “По особовому складу”, витяг з наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 5 липня 2024 року № 163 о/с “По особовому складу”, витяг з наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 9 травня 2025 року № 129 о/с “По особовому складу” та довідки Головного управління Національної поліції в Київській області від 17 липня 2025 року № 689 та від 28 липня 2025 року № 164507-2025.
У наказі Головного управління Національної поліції в Луганській області від 24 червня 2024 року № 152 о/с “По особовому складу” серед іншого зазначено, що додаткові відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2016, 2018, 2020, 2022, 2024 роки позивач не використав. 
Відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 9 травня 2025 року № 129 о/с “По особовому складу” полковника поліції ОСОБА_1 (0120571), начальника відділу боротьби з незаконним обігом зброї та вибухівки, протидії груповій злочинності та розкриття злочинів, спрямованих на порушення рівноправності громадян управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Київській області, за пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) Закону України “Про Національну поліцію”, з 15 травня 2025 року звільнено зі служби в поліції з вислугою років для виплати надбавки за стаж служби - 25 років 9 місяців 9 днів; стаж служби для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції - 25 років 9 місяців 9 днів; вислуга років на пільгових умовах - 18 років 11 місяців 13 днів; усього вислуги років - 44 роки 8 місяців 22 дні, з виплатою компенсації за невикористані щорічні основні оплачувані відпустки: 30 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік; 5 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік; 16 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік; 7 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік; 16 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2023 рік; 12 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік; 30 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2024 рік; 15 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2024 рік; 10 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2025 рік, встановивши відсоток премії за травень 2025 року - 163,466 %.
Відповідно до довідки Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Луганській області від 11 липня 2025 року № 6/2-61лк за період проходження служби з 1 січня 2015 року по 6 листопада 2015 року ОСОБА_1 додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 днів не використовував. 
У листі від 12 липня 2025 року № 14356лк Ліквідаційна комісія Головного управління МВС України у Луганській області додатково зазначила, що враховуючи вимоги діючого законодавства, правові підстави для виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік відсутні. 
Відповідно до довідки Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Луганській області від 11 липня 2025 року № 2046/111/19-2025:
за наявними обліковими даними ОСОБА_1 за період проходження служби в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області надавались такі відпустки: за 2015 рік: 3 доби щорічної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час; за 2016 рік: 30 діб щорічної оплачуваної відпустки та 12 діб додаткової оплачуваної відпустки; за 2017 рік: 30 діб щорічної оплачуваної відпустки, 13 діб додаткової оплачуваної відпустки та 14 днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій; за 2018 рік: 30 діб щорічної оплачуваної відпустки та 14 діб додаткової оплачуваної відпустки; за 2019 рік: 30 діб щорічної оплачуваної відпустки, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки та 14 днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій; за 2020 рік: 30 діб щорічної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки; за 2021 рік: 10 діб додаткової оплачуваної відпустки та 14 днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій; за 2022 рік: 14 діб щорічної оплачуваної відпустки та 8 діб додаткової оплачуваної відпустки; за 2023 рік: 14 діб щорічної оплачуваної відпустки, 3 доби додаткової оплачуваної відпустки та 14 днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій; 
під час проходження служби в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області ОСОБА_1 не використав: за 2015 рік: додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій у кількості 14 днів; за 2016 рік: додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій у кількості 14 днів; за 2018 рік: додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій у кількості 14 днів; за 2020 рік: додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій у кількості 14 днів; за 2021 рік: 30 діб щорічної оплачуваної відпустки та 5 діб додаткової оплачуваної відпустки; за 2022 рік: 16 діб щорічної оплачуваної відпустки, 7 діб додаткової оплачуваної відпустки та додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій у кількості 14 днів; за 2023 рік: 16 діб щорічної оплачуваної відпустки та 12 діб додаткової оплачуваної відпустки; за 2024 рік: 30 діб щорічної оплачуваної відпустки, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки та додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій у кількості 14 днів.
У листі від 12 липня 2025 року № 14355//111/19/01-2025 Головне управління Національної поліції в Луганській області додатково зазначило, що враховуючи вимоги діючого законодавства, правові підстави для виплати позивачу компенсації за невикористані відпустки на момент переведення до Головного управління Національної поліції в Київській області у Головного управління Національної поліції в Луганській області відсутні. 
Згідно з довідками Головного управління Національної поліції в Київській області від 17 липня 2025 року № 689 та від 28 липня 2025 року № 164507-2025 ОСОБА_1 дійсно у період з 1 липня 2024 року по 15 травня 2025 року проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Київській області та додаткові відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2024-2025 роки не використовував; щорічна додаткова оплачувана відпустка за 2025 рік у кількості 15 діб не надавалася.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, судом першої інстанції зазначено наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
До спірних правовідносин необхідно застосувати Закон України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР “Про відпустки” (далі – Закон № 504/96-ВР), Закон України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” (далі – Закон № 3551-ХІІ), Закон України від 2 липня 2015 року № 580-VIII “Про Національну поліцію” (далі - Закон № 580-VIII). 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР встановлено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, особам, реабілітованим відповідно до Закону України “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років”, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з статтею 5 Закону № 3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно зі статтею 60 Закону № 580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Відповідно до частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі; 9-1) у зв`язку з наявністю реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави; 12) у разі надання особою завідомо неправдивої інформації під час прийняття на службу в поліції.
Частиною першою статті 92 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. 
Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки (частина друга статті 92 Закону № 580-VIII).
Відповідно до частин першої та другої статті 93 Закону № 580-VIII, яка регулює питання обчислення тривалості відпусток, тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.
За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів (частина третя статті 93 Закону № 580-VIII).
Згідно із частиною восьмою статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час щорічної відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.
Абзацом другим частини одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII визначено, що за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарному році.
Відповідно до абзаців першого-третього частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. 
Відповідно до абзаців сьомого-дев`ятого пункту 8 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, що затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6 квітня 2016 року № 260 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799 (далі – Порядок № 260 у редакції, яка діяла на час звільнення позивача зі служби), поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.
Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу I цих Порядку та умов, і призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення (призупинення), крім премії (абзац десятий пункту 8 розділу III Порядку № 260).
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.
Відповідно до абзаців першого-третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100 у редакції, яка діяла на час звільнення позивача зі служби):
обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки;
обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році;
працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 11 жовтня 2018 року у справі № 806/829/17, від 24 жовтня 2018 року у справі № 806/277/16.
З огляду на не врегулювання положеннями Закону № 580-VIII та Порядку № 260, питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню положення КЗпП України, Закону № 504/96-ВР, Порядку № 100.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 826/8185/18.
Також при розгляді вказаної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 7 травня 2020 року у справі № 360/4127/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової спеціальної відпустки, що у рамках спірних правовідносин пріоритетному застосуванню підлягають саме норми Закону № 3551-ХІІ, які не обмежують право особи - учасника бойових дій на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.
Окрім того, у постанові від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19 Верховний Суд виснував таке:
“ 59. Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону № 580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
60. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
57. Аналізуючи наведені норми законодавства, Суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
58. Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
59. Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників – КЗпП України.
60. З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.
61. Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
62. Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.”.
Суд зазначає, що зміна редакції частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII не впливає на вирішення цього спору, оскільки як в чинній редакції, так і в попередній зазначена норма не регламентує порядок виплати грошової компенсації за всі невикористані під час проходження служби дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. 
Відповідно до частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 24 Закону № 504/96-ВР.
Як вже зазначалося, до щорічних відпусток належать додаткові відпустки, передбачені законодавством, зокрема додаткова відпустка учасникам бойових дій із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. В разі невикористання такої відпустки особою, яка має право на таку відпустку, їй повинна виплачуватися грошова компенсація.
Оскільки право позивача на компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій порушено, тому воно підлягає відновленню в судовому порядку.
Європейським судом з прав людини у рішенні у справі “Трофимчук проти України” від 28 жовтня 2010 року, № 4241/03 (пункт 54) зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (див. рішення у справі “Ґарсія Руіз проти Іспанії” (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1).
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32), зокрема у пункті 58 рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року № 4909/04 зазначив, що згідно з його усталеною практикою, що відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік, 2016 рік, 2018 рік, 2020 рік, 2022 рік, 2024 рік, 2025 рік та щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік, 2016 рік, 2018 рік, 2020 рік, 2022 рік, 2024 рік, 2025 рік у загальній кількості 98 календарних днів та щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік у кількості 15 календарних днів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, у зв`язку з чим позов належить задовольнити повністю лише зі словесним корегуванням обраного позивачем способу судового захисту.
Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000,00 грн судом першої інстанції зазначено наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 23 січня 2014 року у справі “East/West Alliance Limited” проти України” (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (пункти перший, другий частини сьомої статті 139 КАС України).
Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 3 липня 2025 року № 162, укладений між адвокатом Пупиніним Олександром Миколайовичем (далі - Юрист) та Зеленцовим Сергієм Миколайовичем (далі - Клієнт), додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги від 3 липня 2025 року № 162, акт здачі-приймання наданої правничої допомоги від 30 липня 2025 року № 48, підписаний адвокатом Пупиніним Олександром Миколайовичем та ОСОБА_1 , квитанцію від 30 липня 2025 року № 48.
Дослідженням договору про надання правничої допомоги від 3 липня 2025 року № 162 встановлено, що за цим договором Юрист зобов`язується: представляти інтереси ОСОБА_1 в усіх судах України; робити запити до підприємств, установ, організацій для збору доказів по справі; надавати усні та письмові консультації з питань, що стосуються даної справи; готувати позови, заяви, скарги, відзиви, заперечення, клопотання для досягнення позитивного результату до даній справі (підпункт 2.1 пункту 2). За роботу, виконану Юристом, Клієнт здійснює оплату згідно з умовами, викладеними у додатку № 1 до цього Договору, але це не позбавляє Клієнта права здійснювати оплату шляхом внесення авансових платежів у розмірі, узгодженому Сторонами. Факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг (підпункти 3.1, 3.2 пункту 3).
Згідно з Додатком № 1 до договору про надання правничої допомоги від 3 липня 2025 року № 162 тарифні ставки винагороди (гонорару) складають: попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, консультація – 500,00 грн; складання і направлення адвокатського запиту, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів – 500,00 грн; підготовка процесуальних документів по справі (позовна заява, апеляційна скарга, касаційна скарга) – 3000,00 грн; підготовка процесуальних документів по справі (відповідь на відзив, клопотання, заява, відповідь на апеляційну скаргу, тощо) – 1000,00 грн; представництво в судах усіх інстанцій – за одну годину представництва – 500,00 грн.
Згідно з актом здачі-приймання наданої правничої допомоги від 30 липня 2025 року № 48, підписаним адвокатом Пупиніним Олександром Миколайовичем та ОСОБА_1 , Юристом надана така правнича допомога при підготовці адміністративного позову Клієнта до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання бездіяльності протиправною щодо ненарахування та невиплати Клієнту грошової компенсації за невикористані відпустки: додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2016 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2018 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2020 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2024 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2025 рік у кількості 14 діб, щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2025 рік у кількості 15 діб, загальною кількістю 113 діб та зобов`язання вчинити певні дії:
попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, консультація – 500,00 грн; 
складання і направлення адвокатського запиту від 3 липня 2025 року вих. № 77/25 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів – 500,00 грн; 
складання і направлення адвокатського запиту від 3 липня 2025 року вих. № 78/25 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Луганській області, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів – 500,00 грн;
складання і направлення адвокатських запитів від 3 липня 2025 року вих. № 79/25 та від 18 липня 2025 року вих. № 87/25 до Головного управління Національної поліції в Київській області, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів – 500,00 грн;
підготовка процесуального документа по справі (позовна заява) – 3000,00 грн; 
всього – 5000,00 грн.
Відповідно до квитанції від 30 липня 2025 року № 48 вартість правничої допомоги Зеленцову Сергію Миколайовичу на підставі договору про надання правничої допомоги від 3 липня 2025 року № 162 відповідно до акта здачі-приймання наданої правничої допомоги від 30 липня 2025 року № 48 складає 5000,00 грн.
Також суд вважає за необхідне зауважити, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката, а саме, що представником позивача направлено адвокатські запити, складено позовну заяву, оформлено та подано разом з цими заявами докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Отже, суд вважає, що обставини надання адвокатом правничих послуг Зеленцову Сергію Миколайовичу та оплати останнім гонорару адвоката в сумі 5000,00 грн знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами.
Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідачем не заявлено.
Суд зазначає, що сума заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію розумності, а також в повній мірі відповідає критеріям необхідності і пропорційності до предмета спору і складності справи.
З урахуванням викладеного, заявлена позивачем сума судових витрат на правничу допомогу відповідає ознакам співмірності, визначеним частиною п`ятою статті 134 КАС України, тому суд першої інстанції дійшов висновку за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5000,00 грн, що, на думку суду, є співмірною сумою для цієї справи.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2025 року у справі № 360/1534/25 - залишити без задоволення. 
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2025 року у справі № 360/1534/25 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 30 квітня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін 

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко