Справа № 443/2331/24 Головуючий у 1 інстанції: Равлінко Р.Г. 
Провадження № 22-ц/811/2193/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Попенко І.І.
за участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Міністерства оборони України та ОСОБА_1 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 30 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та встановлення факту перебування на повному утриманні,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільно проживав та вів господарство, побут однією сім`єю з батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та перебував на повному утриманні батька – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з листопада 2016 року.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що він є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .. Батько позивача – ОСОБА_5 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуваючи у складі Збройних сил України, захищаючи територіальну цілісність та незалежність України у війні проти російської федерації. За життя ОСОБА_5 визнавав факт, що є батьком ОСОБА_1 та за таким здійснював догляд, утримання та проживав з останнім, тощо. Зазначає, що встановлення фактів, що ОСОБА_1 спільно проживав та вів спільне господарство, побут однією сім`єю з батьком ОСОБА_5 , та перебував на повному утриманні батька ОСОБА_5 з листопада 2016 року необхідно йому для отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки він звертався з метою отримання відповідної виплати, проте отримав відмову з аргументацією, що зазначена у такій. На підставі наведеного просив задовольнити його позов. 
Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 30.05.2025 позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільно проживав та вів спільне господарство, побут однією сімєю з батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з листопада 2016 року до моменту смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду оскаржило Міністерство оборони України, подавши апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що доказів, які б свідчили про наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, позивачем не надано. Вважає недоведеним факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків, та проживання однією сім`єю позивача та ОСОБА_5 до моменту його смерті. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. З огляду на вищевикладене, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Рішення суду також оскаржив  ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що судом встановленню факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільно проживав та вів спільне господарство, побут однією сім`єю з батьком гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже і підлягав встановленню факт перебування останнього на повному утриманні батька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що ствердили свідки. Окрім того ця обставина підтверджується даними податкової служби та не заперечувалася відповідачами, а саме - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які ствердили суду про те, утримання зі сторони батька по відношенню до сина було системним та повсякденним. Доказів протилежного ні Міністерство оборони України, ні ІНФОРМАЦІЯ_5 суду не представили.
Просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення факту перебування на утриманні в батька скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задоволити у повному обсязі.
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1 з підстав зазначених у ній, та заперечив проти задоволення апеляційної скарги Міністерства оборони України.  Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча була належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 24.06.2022, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . 
Згідно з свідоцтвом про смерть серїі НОМЕР_2 , виданого повторно 24.06.2022, ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 56 років, про що зроблено відповідний актовий запис №186.
Відповідно до сповіщення від 16.05.2022 № 2873 вих про факт загибелі військовослужбовцявійськової частини НОМЕР_3 старшого солдата ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 від тимчасово виконуючого обов`язки командира НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 капітана ОСОБА_6 , надійшла доповідь, що близько 20.00 год 14.05.2022 , внаслідок бойового зіткнення та обстрілу з боку противника із застосуванням танків поблизу н.п. Дружба, Луганської області, загинув: навідник-оператор 8 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 старший солдат ОСОБА_5 .
З акту №21 від 24.04.2024 вбачається, що ОСОБА_4 звернулася із заявою про створення комісії для складання акту про фактичне проживання ОСОБА_5 , 1965 р.н., в АДРЕСА_1 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 . Комісією в складі: головного інженера ОСОБА_7 , начальника дільниці ОСОБА_8 , бухгалтера ОСОБА_9 провели обстеження щодо вищезгаданої особи в АДРЕСА_1 . Зі слів заявника та сусідів-свідків встановлено, що ОСОБА_5 проживав по даній адресі до дня його смерті. Факт проживання підтверджують сусіди-свідки: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . 
Відповідно до акту №46 від 01.08.2024 ОСОБА_1 звернувся із заявою про створення комісії для складання акту про фактичне проживання ОСОБА_5 , 1965 р.н., в АДРЕСА_1 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 . Комісією в складі: головного інженера ОСОБА_7 , начальника дільниці ОСОБА_8 , бухгалтера ОСОБА_9 провели обстеження щодо вищезгаданої особи в АДРЕСА_1 . Зі слів заявника та сусідів-свідків встановлено, що ОСОБА_5 проживав по даній адресі до дня його смерті. Факт проживання підтверджують сусіди-свідки: ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . 
Відповідно до заяв ОСОБА_10 від 23.04.2024, ОСОБА_11 від 22.04.2024, ОСОБА_13 від 22.04.2024, ОСОБА_14 від 25.04.2024, ОСОБА_1 від 25.04.2024, ОСОБА_15 від 23.04.2024, ОСОБА_16 від 24.04.2024, ОСОБА_17 від 25.04.2024, ОСОБА_18 від 23.04.2024, ОСОБА_19 від 24.04.2024, ОСОБА_20 від 26.04.2024, ОСОБА_21 від 24.04.2024, ОСОБА_22 від 30.04.2024, ОСОБА_23 від 30.04.2024, ОСОБА_24 від 02.05.2024, ОСОБА_25 від 30.04.2024, ОСОБА_26 від 30.04.2024, ОСОБА_27 від 02.05.2024, ОСОБА_28 від 29.04.2024, ОСОБА_29 від 01.05.2024, ОСОБА_30 від 01.05.2024, ОСОБА_31 від 01.05.2024, ОСОБА_27 від 02.05.2025, ОСОБА_32 від 29.04.2024, ОСОБА_33 від 02.05.2024, ОСОБА_34 від 24.04.2024, ОСОБА_12 від 09.05.2024 останні даними заявами повідомляють всі компетентні органи (міську/сільську раду, суд, прокуратуру, органи поліції тощо), та стверджують той факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , спільно проживала та вела спільне господарство, побут однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з листопада 2016 року до 14.05.2022 та перебувала на повному утриманні свого цивільного чоловіка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час спільного проживання та ведення спільного господарства, побуту однією сім`єю у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народився син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. За життя, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнавав факт, що такий являється батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та за таким здійснював догляд, утримання та проживав з останнім, тощо, у зв`язку з чим, шляхом підписання даної заяви даний факт підтверджують.
Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 , всього за 2016 рік його доходи становлять 51 764,89 грн; за 2017 рік – 59 833,78 грн; за 2018 рік – 69 868,41 грн; за 2019 рік – 37 270,12 грн; за період з вересня місяця 2019 року по серпень місяць 2020 року інформація відсутня.
Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_5 за період І квартал 2016 року по 4 квартал 2022 року, за період 2016 року всього нараховано 40 350,66 грн; за період 2017 року – 9 914,50 грн; за період 2018 року – 175 708,18 грн; за період 2019 року – 244 231,59 грн; за період 2020 року – 293 652,59 грн; за період 2021 року – 108 217,47 грн; за період 2022 року – 395 693,16 грн.
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.01.2024 № 2/д, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги за заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 — сина загиблого ІНФОРМАЦІЯ_4 період дії воєнного стану старшого солдата ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ), що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 24.06.2022 та листом Кадрового центру Збройних Сил України від 16.08.2022 № 321/КЦ/9229. Комісія встановила, що із поданих документів неможливо встановити, чи перебував повнолітній син загиблого військовослужбовця на його утриманні. Також за поданими документами про місце реєстрації сина неможливо встановити, що він проживав разом зі своїм батьком, вів з ним спільне господарство і мав взаємні права та обов`язки, а також чи має власну сім`ю. Крім цього, заява про призначення одноразової допомоги подана не ОСОБА_1 , а представником за довіреністю ОСОБА_4 , а в наданих представником сина загиблого старшого солдата ОСОБА_5 документах немає особистої заяви ОСОБА_1 , а відтак документи повернуто на доопрацювання.
Згідно з посвідченням члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України серії №309813 від 28.09.2022, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України, для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – одноразова грошова допомога), – гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час смерті батька заявника) зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Законом України № 3515-IX від 09.12.2023, зокрема, стаття 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладена у новій редакції.
Частиною першою статті 16-1 вказаного Закону (тут і далі у редакції Закону України № 3515-IX від 09.12.2023) встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією заявою), до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать, зокрема, діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (у редакції, чинній на час смерті батька заявника) сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Змістом абзацу першого частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08. 2018 у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Згідно з частиною першою статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину передбачено статтею 198 СК України у випадку непрацездатності повнолітнього сина, який потребують матеріальної допомоги, та статтею 199 СК України у випадку, якщо повнолітній син продовжує навчання до досягнення двадцяти трьох років і потребує матеріальної допомоги.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд, за загальним правилом, за власною ініціативою не може збирати докази (постанова Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 362/3705/20).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні батька, суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази та давши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив з того, що заявник не навів достовірних та переконливих доказів на підтвердження факту перебування його на повному утриманні батька, одержання від нього допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів для існування. Судом встановлено, що позивач на момент загибелі батька був повнолітнім, працездатним, але не працював, на обліку як безробітний не перебував, пенсію по втраті годувальника не отримував. Позивачем не надано будь яких платіжних чеків, документів, інструкцій, як б підтверджували що він перебував на повному утриманні батька, окрім того кошти, які передавав батько, надавались не систематично. Районний суд правильно звернув увагу, що та обставина, що батько допомагав повнолітньому сину та передавав йому певні кошти, не може свідчити про утримання загиблим свого сина, враховуючи також той факт, що позивач мав змогу утримувати себе самостійно.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильних висновків районного суду у цій частині. 
Колегія суддів погоджується також із рішенням суду в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що він спільно проживав та вів спільне господарство, побут однією сімєю з батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з листопада 2016 року до моменту смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 , та проживав разом з ним в АДРЕСА_1 до дня його смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується актом №46 від 01.08.2024 та актом № 21 від 24.04.2024. Згідно з посвідченням члена сімї загиблого Захисника чи Захисниці України серії № НОМЕР_5 від 28.09.2022 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України, для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни. Крім цього, факт спільного проживання та ведення спільного господарства (побуту) однією сімєю ОСОБА_1 та його батьком ОСОБА_5 підверджується показами свідків, даними в судовому засіданні.
Надані позивачем докази суд першої інстанції обґрунтовано визнав належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують юридичний факт, та як наслідок, дійшов до правильного висновку про задоволення заяви в цій частині.
Підстав для скасування рішення суду в цій частині колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України правильних висновків суду не спростовують. 
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги Міністерства оборони України та ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 30 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 01.05.2026

Головуючий  

Судді